Dr. Novotny Elemér:

Sumér-magyar nyelvtörténet

Bécs, 1985

Előszó

A tudomány mai állása szerint - a magyar nyelv az u r a l i (finnugor) nyelvek származéka, s így - egy fiktív - urali alapnyelvre vezethető vissza.
Ezt az „öröklött” - immár 200 éves koncepciót azonban - a tények - erőteljesen cáfolják.
A tények ugyanis azt mutatják, hogy a magyar nyelv lingvisztikai (különösen etimológiai) problémái az urali (finnugor) nyelvek alapján nem oldhatók meg.
Le kell szegezni, hogy már nagy írónk, Jókai Mór által is erőszakoltnak ítélt - szófejtések ellenére; ősi szókincsünk nagy tömege megfejtetlen maradt; más felől pedig a finnugor nyelvek alapján meg nem oldható - ősi szavaink jelentős részét, mint „jövevényszavakat” - valósággal odaajándékozzák a török, iráni, szláv és egyéb népeknek.
A legfejlettebb nyelvekben is szép számmal találhatók megfejtetlen és jövevény szavak. Ez nem szégyen - ez természetes! De a tudomány célja az objektív igazság felderítése, már pedig jelen esetben - ez nem fedi a valóságot - illetve igazságot.
A magyar nyelvtudományok - az urali genetikus rokonság alapján felrajzolt térképén igen nagy és sok a fehér foltok száma. Ha ez így van - már pedig így van - akkor meg kell állapítanunk, hogy az urali rokonság körül valami nincs rendjén. Ez esetben viszont tovább kell kutatnunk egy olyan nyelv után, - olyan valóban genetikus rokonság után, - mely nyelvünk egész területére kiterjed s melynek segítségével a lingvisztika térképén - a fehér foltok - fokozatosan eltűnnek!
De hát van ilyen nyelv?  I g e n   v a n!
Ez az ő s i   s u m e r   n y e l v !
A világ első történelmi népének, az emberi civilizáció megteremtőjének nyelve! Ez tükrözi nyelvünk ősállapotát, s ez a mi anyanyelvünk!
Immár 20. éve foglalkozom a sumér-magyar kapcsolatok kutatásával. Alaptételem - kezdettől fogva az volt, hogy: „a magyar nyelv - az ősi sumér nyelvnek egyenes és töretlen folytatása”. Vagy más szóval a sumér és a magyar nyelv - egyazon nyelvnek egy ősi és kései formája. Ezt a tételt többrendbeli nagyobb és kisebb tanulmánnyal kívántam bizonyítani.
Az 1973. évben a párizsi XXIX. Orientalista Világkongresszusra: „Latin fonetikával és betűkkel írt sumér szövegek a XI. - XIII. századbeli magyar nyelvemlékekben” - címen egy előadást készítettem. A kongresszuson személyesen megjelenni nem tudtam, de az előadás angol szövege a kongresszusi iratokhoz lett csatolva.
Előadásomat - az 1977. évben a svájci „Duna” Könyvkiadó adta ki magyar nyelven „Sumér = magyar” címen.       (: egyenlőség jellel :) A könyvem ily címen megtalálható, az Országos Széchenyi és az Akadémia könyvtárában is.
Egyébként az előadás - korábbi tanulmányaimnak összefoglalója.
Ebben bizonyítom a következőket:
1.) Nyelvemlékeinkben és ezeréves földrajzi neveinkben láncolatban - megtaláljuk a sumér „Pantheon” főbb isteneinek neveit, valamint a sumér királyok, különösen az utolsó III. U r - i dinasztia királyainak neveit. Ez aláhúzza, hogy a Kárpát-medencében az a nép van jelen, amely az i.e. III. évezredben ezeket az isteneket imádta, s ezeket a királyokat tekintette uralkodójának. (L u g a l,   P a t - e - s i) vagyis s u m e r   n é p - illetve ivadékai, akik magukat m a g y a r   (m a h g a r) néven nevezik.
2.) Ezeket a ma is használatos több ezeréves neveket - ma már senki sem érti - és ősi szavainkat - a legkiválóbb nyelvész sem tudja analizálni és etimonjait feltárni, mert ehhez a sumér nyel ismerete és tudása feltétlenül szükséges!
A tihanyi Alapító levél szórványaiban a „m u n s r a u   k e r e k - u” n e m „mogyoró  erdőt”,  hanem  k e r e k - i  malmot  és  a „m u n a r a u   b u k u” nem „mogyoró bokrot”, hanem f o k i (fuk-u) m a l m o t jelent.
Az e m e s e név valójában főpapnőt - szó szerint „kegyes anyát” jelent.
A honfoglaló Á r p á d neve  nem  Árpácska,  hanem -  U r - p a d - e-ből származó nevezett urat /pásztor, pásztorkirályt jelent.
A székelyek által ma is használt „l u f ő” (l u - u u - u) szó nem „l ó f e j ű t” jelent, hanem rangot jelző f ő e m b e r -t.
3.) Ismertetve a sumér nyelv sajátosságait és gazdag hangtörténetét, bemutattam a mássalhangzó változásokat s az ebből előálló fejlődési vonalat, pl:
(g vagy k → h → 0, vagy h → j → gy, vagy h → v)
Ez a szófejtés során ad útmutatást s annak helyességét támasztja alá.
4.) Bemutattam és bizonyítottam nyelvemlékeinkből ki8emkelt szövegek (teljes mondatok) egyezését - persze fejlesztett alakban - az ősi sumér szövegekkel.
Ez annyiból fontos, mert ez nemcsak a lexikális (szókincsbeli) és nyelvtani (grammatikai), hanem a mondat szerkezeti azonosságot is bizonyítja, amit semmi más nyelvben kimutatni nem lehet, - csakis a magyarban
Véleményem szerint ezek sokkal súlyosabban esnek latba, mint az alapszókincs egyezései vagy a lexiko-, statisztikai illetve a glottokronológiai módszer százalékban kifejezett szóegyezések.
Az utóbbival - vagyis a Hymes - Swades féle glottokronológia (lexikostatisztikai) módszerrel kapcsolatban, - mint arra Róna-Tas András kiváló altájistánk - Nyelvrokonság című művében felhívja a figyelmet - magának D.H. Hymesnek az volt a végső konklúziója, hogy ez a módszer csak ott alkalmazható, ahol a genetikus rokonság már bizonyított.
 Időközben megjelent I.M. Djakanov professzornak az ókori nyelvek kiváló specialistájának egy tanulmánya a sumér rokonság kérdéséről. Ebben leszögezte, hogy a sumér nyelvnek - más nyelvvel való rokonsága - eleddig még nincs kimutatva. Edig ugyanis nincs bizonyíték arra, hogy a sumér nyelv alapszókincse - valamely más (élő) nyelv alapszókincsével - egyezne. Megjegyzem, hogy I.M. Djakonov professzor alapszókincs alatt a testrészek és rokonsági fokozatok szavait, valamint a számneveket érti.
Bár a magam részéről - az alapszókincs egyezését - csak kiindulópontnak tekintem - mindazonáltal 1978. évben elkészítettem újabb tanulmányomat -: 

„A sumér és magyar alapszókincs egyezéséről”

Ebben a tárgykörhöz tartozó testrészek, rokonsági fokozatok, mintegy 65 szó egyezését - mutattam ki, illetve bizonyítottam. Számneveink eredete c. (Bpest 1970.) tanulmányomban a sumér-magyar számnevek egyezéséről számoltam be.
Mindezek csak részeredményeknek tekinthetők, mert a lingvisztikai vizsgálódásnak csupán egy leszűkített és körülhatárolt körére és nem az egész nyelvre terjednek ki.
Ez pedig a genetikus rokonság megállapításához nem elegendő. Tehát az összehasonlító vizsgálatnak - ki kell terjednie az egész nyelvterületre.
Erre legalkalmasabb - a becses nyelvtörténeti adatokat tartalmazó - nyelvemlékeink vizsgálata.
N e v e z e t e s e n :
1.) T i h a n y i   A l p í t ó l e v é l   magyar szórványai (1045. év)
2.) I.  A n d r á s - k o r i  i m a (1047. év)
3.) H a l o t  t i   b e s z é d  (1200. év)
4.) Ó m a g y a r   M á r i a - s i r a l o m 
5.) K ö n i g s b e r g i   T ö r e d é k
6.) G y u l a f e h é r v á r i   S o r o k

Több mint húsz éves kutatásom során a nyelvtörténet segítségével - megállapítottam, hogy az előbb felsorolt nyelvemlékeink - szókincse és grammatikai elemei mintegy 90 százalékban s u m e r eredetűek, s ami talán a legfontosabb - egész mondatok, illetve s z ö v e g e k vezethetők vissza az ősi sumér nyelvre.
Jelen tanulmányomban - több mint 400 - török, szláv, stb. „jövevény” és „megfejtetlen” szó sumér szófejtésével foglalkozom. Majd bizonyítom a jelek, a képzők és ragjaink sumér eredetét is. Végül csatolom a magyar számnevek eredetéről 1970-ben írt rövid tanulmányomat is.
Ezuttal bemutatok - tanulmányom szóanyagából - kiemelésre kívánkozó jó néhány fontos szót. Megjegyzem, hogy itt csak a mai magyar szónak megfelelő sumér szó - szószerinti jelentését közlöm.

a.) T ö r ö k   (fn.) jövevényszavainkból

k e n d e (kündü) 	= kegyes úr (szemet nyitó)
k e n d 	= népies megszólítás - azonos eredetű, de már leértékelt jelentéssel.
G y u l a   fn. (tört)	= utónév, eredeti jelentése elmosódott
Á l m o s  v.  A l m á d i	= Nagy „Magasztos” (=Isten) fia
J e n ő 	= l á b (A magyar törzsszövetség hadi felállásában az emberi testrészek szerint tagozódott.)
B u l c s u	=vezérnév = Magas tudású; azonos a
b ö l c s   (fn. és mnév.)	= kiemelkedő tudású
b ö l c s ő   (fn.) 	= testet mozgató (ringató)
b á  t o r   (mnév.)	= kiemelkedő hős (herosz)
b o s z o r k á n y 	= titkos dolgokat művelő
v a r á z s l ó   (fn.)	= távolbamenő (t.i. a lelke)
g y e r m e k   (fn.)	= nemzedttje - gyermeke
g y a r l ó   (fn.) 	= gyermekként járó, (gyenge, esendő)
G y a r m a t (törzsnév)	= N a p (Isten) gyermeke

b.) S z l á v   jövevényszavak

Ezek jelentős számából a következőket emelem ki:

u n o k a   (fn.)	= fiának a fia (Vegyes 28/ gyermekének a gyermeke)
m u n k a   (fn.)	= hasznos tett - művelése
r a b   (fn. és mnev.)	= megbilincselt, megbéklyózott fogoly
p a l á n k 	= átkelőhely (a kerítés másodlagos)
n y o s z o l y a 	= n á s z h e l y e   (nászágy)
m o s t o h a 	=másik (második) anya
p o k o l 	= sötétség (ti. országa)
p a r i t t y a 	= kő - eltávolító
b a r á t 	= testvérként cselekvő
p a r á z n a 	= testvérrel háló (alvó)
m i s k á r o l 	= női ivarszervet eltávolít
p á l c a 	= felettes botja (ferula)
g a t y a 	= l e n   ruha
g ú n y a 	= felső ruha
p a l á s t 	= királyi ruha
B a l a t o n 	= Bél (Isten) tava
P a n n o n 	= fényes ég fejedelme
m e g y e	= rendeletet csináló (szerv)
n á d o r i s p á n	= magas udvar fő embere
W a z u l   (Vaszil)	= Isten (ul, il) fia, (Beŝ-il - ből)
s z e n t	= kegyes tekintetű (szende)
n é m a 	= nem beszélő
b á n y a	= k ő   daraboló (kőfejtő)
t i s z t e s 	= teljes becsületű

c.) M e g f e t e t l e n   s z a v a k

E szavak nagy tömegéből kiemelem a következőket:

y s a (isa) H.B.	= i g a z á n (valóban)
h i s z e n (hisz) ua.	= igaz levő
ő s 	= első, előd
U r   i s t e n	= Halál (és) élet ura (őre)
i m a	= fennkölt (magasztos) beszéd
l á t 	= teljes tekintés
f e l e d 	= fejéből kimegy
e n g e d 	= utat nyit
ö r d ö g (urdung)	= mélység ura (őre)
p a r a d i c s o m 	= mező dísze (eleje)
s e g í t 	= kezét megragadja
r é s z 	= neki járó
t e m e t 	= földhordást csinál
u n u t t e i   (H.B.)	= ő g (menny) - szülöttei
h á b o r u	= szembe menés (szembeszállás)
b é k e 	= együtt (vele) menés
t a l a p   (talapzat)	= láb vége (talpa)
a l a p (előző, kopással)	= fundamentum	
a k a r a t 	= cselekvés irányát csináló (cselekvést irányító)
t o r o n y 	= eredetileg törvény háza
t a n y a 	= pihenő ház
k ö z é p	= közép hely
a g y a f u r t 	= csavaros eszű
k ó r 	= változás (ti. egészségben)
b o l o n d   (bal-and)	= ellentétesen cselekvő
b a l g a 	= ugyanaz, mint fent
k e z d 	= elsőként csinál
n é p   (níp)	= é g   gyermeke (sumér nép)
N a p   (égitest) 	= é g   gyermeke ( a Hold is)
h o l n a p 	= születő nap
t e g n a p 	= befejezett nap
s i r a l o m 	= fokozott sírás
b ú s 	= bánatos, szomorú
c s i l l a g	= fényt csináló, fénylő, ragyogó
g ö n c ö l 	= fényes járású =ti. szekér)
m a g y a r   (népnév)	= magasztos (Isten) gyermeke
b é k a 	= árok (csatorna) hala
e b i h a l 	= ua.
p o r o n t y 	= vízben született
m e z 	= ruházat
m e z t e l e n 	= ruhanélküli
i n g 	= lenruha
v a d o n a r (új)	= levő időben készült
m o s 	= vízzel tisztít
k ö s z ö n t 	= kezét mozgatja (kézzel int)
k ö v é r 	= erős testű
k e n y é r	= kiterjedt (általános) étel
j á r o m 	= járó fa
b ö r t ö n	= mély verem
D e b e l l a 	= B é l (Isten) lánya, templomi prostituált
t e k i n t 	= szem nyitást csinál
t í z   (10)	vége, befejezés (ujjon számolásnál végső szám)
h a t  (6)	= v é g e (60-as számrendszerben)
t u c a t 	= kettős hat = 12
h í d	= á t   (keresztül) járó (ti. hely)
e g y e n e s 	= egy menetű ige > ge = 1
a z o n o s 	= egy menetű a ŝ > = 1 gy (1)
v e n d é g 	= házába jövő
t e s s é k 	= legyen a tevése (cselekvése)
i g e n   (helyeslés(	= í g y   v a n   (egy - van)
n e m   (tagadás)	= n e m   l é v ő 
v a n 	= l é t e z i k   ( ő levő)

E b b ő l   t a l á n   e l é g   e n n y i !

A szemantikai (jelentéstani) vizsgálatok azt mutatják, hogy a sumérok valóságos művészei voltak a szóalkotásnak és a fenti szószerinti fordítások javarésze megállná a helyét (Értelmező” szótárunkban is.
Az itt felsoroltakon kívül - egyeztettem a névmásokat (személye, kérdő, vonatkozó) és igen sok határozószót is.
Majd kuriózumképpen a keresztény főima: Pater noster, vagyis a Miatyánk kezdő sorait lefordítottam sumér nyelvre. A fordítás az ó-magyar nyelvvel szinte egyező, ami aláhúzza a nyelvazonosságot
Külön csoportban tárgyalom - a jelek, képzők és ragozásunk egyezéseit - rámutatok a nyelvfejlődés során történt funkcióváltozásokra is.
Végül a számnevek eredetéről írt korábbi tanulmányomban bizonyítom számneveinknek a sumér számnevekkel való egyezését - az eltérő számneveknek pedig azok sumér eredetét
Jelen tanulmányommal az volt a célom, hogy a magyar lingvisztikai - főleg etimológiai térképen - az elől említett „Fehér” foltok felszámolását - elősegítsem.
Egyben további komoly és meggyőző nyelvészeti bizonyítékokat szolgáltassak a sumér - magyar genetikus rokonság Alátámasztására.
Végezetül ismét nyomatékosan hangsúlyozom,l hogy a sumér rokonság kérdése a nemzetközi tudomány (orientalisztika) ma is megoldatlan fontos problémája, s ennek a sumér-magyar kapcsolatok ügye szerves részét képezi.
Nem lehet tehát ezt a kérdést - kizárólagosan - a m a -g y a r   tudomány b e l s ő   ü g y é n e k   tekinteni és egyszerűen levenni a napirendről!
A sumér-magyar genetikus rokonság mellett cáfolhatatlan tények szólnak -, és a tények könyörtelenek!!!

A sumér-magyar 
Alapszókincs egyezése

( t a n u l m á n y )

Az összehasonlító nyelvtudomány két nyelv rokonságának megállapításának, alapvető fontosságúnak tartja, az alapszókincs anyagának megegyezését. 
I.M. Djakonov professzor, a leningrádi - Kelet-Ázsiai Intézet igazgatója -, az ókori keleti nyelvek kitűnő specialistája, hozzám intézett levelében (1967) a sumér-magyar rokonság lehetőségét elismerte. Újabban azonban a Sumir-nyelv című tanulmányában odanyilatkozott, hogy a sumér nyelvnek - bármely más nyelvvel való rokonsága: megállapíthatatlan, mert ezideig a kutatók a sumér alapszókincs anyagával (:emberi testrészek, rokonsági terminusok és szánevek semmi más nyelven nem derítettek fel - megegyezéseket.
Djakonov professzornak - említett tanulmányából tehát az tűnik ki, hogy ő az alapszókincs egyezését tekinti nyelvrokonságnak „sine qua non”-jának.
Szerény nézetem szerint az alapszókincs egyezése mellett -, m á s   -  talán fontosabb utak és módok vannak a nyelvrokonság tényének tárgyi bizonyítására.
Mindenekelőtt, azt az általában elfogadott hipotézist kell megcáfolni, miszerint a sumér nyelv holt nyelv és a sumér nép, birodalmuk összeomlása után - lassan és fokozatosan beolvadt a környező sémi népekbe.
Ezen az alapon ugyanis a nyelvtudomány nem tud pozitív eredményt elérni, mert nem számol a változásokkal - holt nyelvről lévén szó - nem fejlődésében, nyelvtörténeti alapon vizsgálja a nyelvi kapcsolatokat.
A párizsi Orientalista Világkongresszusra (1973) készült - és eddig 12 tanulmányom summázatát képező - angol nyelvű tanulmányomban meggyőzően bizonyítottam, hogy a régi magyar nyelvemlékekben, s több, mint ezeréves földrajzi neveinkben - láncolatban - az összes sumér istenek, valamint sumér királyok, különösen - az utolsó III. U r - i dinasztia királyainak - nevei megtalálhatók. Mindez kötelező erejű bizonyítéka annak, hogy a Kárpát-medencében a Duna-Tisza táján - ugyanaz a nép van jelen, amely Sumerföldön az i.e. a IV. és III. évezredben ezeket az isteneket imádta s ezeket a papkirályokat - tekintette uralkodójának (l u - g a l,  p a t - e - z i).
Ez pedig nem más, mint a mai m a g y a r   n é p sumerul: m a h - g a r =Magasztos (Isten) gyermeke, vagy Anonymus szerint: „m o g e r” = M u h - g e r,(jelentése ugyanaz! (vö. Ki-en-ger = E n - k i (Isten gyermeke).
Ez ékes bizonyítéka annak is, hogy a sumér nép nem olvadt be a környező sémi népekbe, hanem birodalmuk összeomlása után (i.e. 2000-ben) - kisebb nagyobb időközökben - városállamonként tagozódva, elhagyta ősi hazáját, hogy új hazát keressen magának.
Ugyanezen tanulmányomban, melynek címe: „L a t i n fonetikával és betűkkel írt sumér szövegek a XI.-XIII. századbeli magyar nyelvemlékekben.” (Bp. 1973) nyelvészeti síkon - nyelvtörténet segítségével - elemző (analitikus) módszerrel -, bizonyítottam azt is, hogy fontosabb nyelvemlékeink - bemutatott magyar szövegei (mondatai) voltaképpen latin fonetikával és betűkkel írt s u m é r szövegek.
Már pedig a nyelvtudomány művelői - a mondatok és szövegek egyezését a nyelvrokonság vizsgálatánál - perdöntő jelentőségűnek tartják. A szövegekben ugyanis nemcsak a szókincsbeli (lexikális), de a nyelvtani (grammatikai) strukturális, sőt a jelentéstani (szemantikai) egyezések is - egyaránt megfigyelhetők. 
E szövegegyezések bemutatásával nemcsak azt a hipotézist cáfoltam meg, hogy a sumér nyel - holt nyelv, hanem bebizonyítottam, azt a tételemet is, hogy az ősi sumér nyelvnek - töretlen folytatása - és kései modern formája:

 A   m a i   m a g y a r   n y e l v !

Bár ezek a bizonyítékok teljes értékűek, mindazonáltal - nem térhetek ki, I.M. Djakonov professzor által hiányolt - alapszókincs egyezések vizsgálata elől.
Jelen tanulmányomban tehát az általa említett: I. Ember és emberi testrészek, II. Család és rokonsági fokozatok - terminológiájával kívánok foglalkozni. Megjegyzem, hogy számneveink sumér egyezéseit „A magyar számnevek eredete” Bp. 1972. című tanulmányomban már korábban bemutattam.
Mielőtt az alapszókincs - említett 2 csoportjának - egybevetését megkezdeném, a könnyebb megértés kedvéért - szükségesnek tartom - felhívni a figyelmet a következőkre:
Mindenekelőtt - nyomatékosan hangsúlyozni kell, hogy jelen esetben - egy és ugyanazon nyelv 6000 éves fejlődéséről van szó. A hatalmas időtávolság a kishitű nyelvészeket elriasztotta. Sokan teljesen reménytelennek és kilátástalannak tartották a rokonságnak még csak a vizsgálatát is!
A tudomány azonban nem ismer lehetetlent, és ez a kishitűség egyáltalán nem indokolt.
Igaz ugyan, hogy a nyelvben - ez óriási idő alatt  - mélyreható változások történtek: szavak tömege pusztult el, új szavak keletkeztek, és a megmaradtak is jelentős változásokon mentek keresztül -, mégis a tudomány ezt az irdatlan nagy időtávolságot is át tudja hidalni. Erre eszközül szolgáltak az összehasonlító nyelvészet alkotóan felhasznált hagyományos módszerei és az analitikai (elemző) módszer. A kutató megállapítja az alaphangzókat. Figyelemmel kíséri azoknak - időrendi változásait - fejlődési tendenciáit. E különböző - fejlődési tendenciákból - kialakul aztán a hang fejlődési vonala. Természetesen a fejlődési vonal - minden egyes hangzóját szabályos hangmegfelelésnek kell tekinteni.

Tekintsünk meg egy-két példát:

b = b > p > f > w
g = g > k, illetve g > ğ > h > Ø vagy
	j > gy : végül h > w (k e g i l m e h e l)
d = d >t : és s = z > s

Ismétlem tehát, hogy az egész (hatezer éves) nyelv fejlődés során kialakult a bemutatott fejlődési vonal minden egyes hangzója: szabályos hangmegfelelés. A sumer nyelvben, a magánhangzók - mellékes karakterűek és gyakran váltják egymást. Ennek két oka volt:
1.	A sokféle (7) dialektus és
2.	a magánhangzók illeszkedése, mely kétirányú volt. (előre és hátraható)
gyakori a sumérnyelvben a kezdő és záró mássalhangzók (különösen a „g” hang teljes lekopása. De ugyanez észlelhető a magánhangzóknál is: „i g e”-ből > g e = egy, első (számnév), első lekopással; a mai magyarban ugyanez hátsó lekopással: i g vagy e g > e g y (Halotti Beszéd), vagy pedig: a - ŝi - i r i > ŝ i - i r > s í r (ige) = a s z e m (ŝ i), v í z (a), á r j a (i r i) vagyis: s í r á s.
ismerjük még a sumér nyelvből a hasonulást (asszimiláció), mely szintén két irányú volt, továbbá a szavak felcserélését (inverzió) és a hangátvetést (metatézis) meg a hangkiesést (elizió).
Ezen túlmenően még igen sok sajátossága volt a sumér nyelvnek, s ezeket mint ismernie kell a kutatónak, mert enélkül helyes eredményt elérni nem lehet.
Szólnom kell még itt az ún. homonimákról. Tudjuk, hogy a sumér nyelv - a kezdeti időszakban - a képírás útján fejlődött. Ez az oka annak, hogy igen sok - egyformán hangzó, de különböző értelmű szót: homonimát találunk a nyelvben. Az ékírásban az írástudó papok és irnokok ezen úgy segítettek, hogy a szó után vagy eléje fogalom-meghatározó szót = determinatívumot alkalmaztak. A nyelv azonban tovább fejlődött, ezért a még mindig nagyszámú és az értelmet zavaró homonimákat - a gyökszó után vagy eléje helyezett névmással (személy, birtokos névmás és birtokjel) egészítette ki. Így ezek a névmások a szótörzset megnövelték, és az írásban nem olvasandó - determinatívumokat helyettesítették. Ezt a nyelvjelenséget a nagytudású J. Halevy is észrevette. Ő azonban ezeket nem névmásoknak, hanem „igemutatóknak” nevezi, de viszont hangsúlyozza, hogy ezek: determinatívum pótló szerepet töltenek be.
Fel is sorolja ezeket:
1.) n a,   n e,  n i, ~ a n, e n, i n (metatézis)
2.) m u, m i, m a, ~ u m, i m, a m
3.) b i, b e, b a, ~ i b, e b, a b
4.) i ~ e, (i - n i,  e - n e - ből)
Majd más helyütt:
5.) l u, l i, (l e),  l a   személyes névmás

J. Halevy a sumér nyelvet -, tehát nyelvünk ősi nyelvállapotát vizsgálta, de ez a nyelvjelenség a nyelv későbbi életében is folytatódott. A szó egyeztetéseknél így, figyelembe kell venni - a gyökszó mellett -, a fenti névmásokat is, mert ezek egybeforrtak, s egy szótörzset alkotnak -, így ezeket szét kell választani.
Ezek előre bocsátása után - térjünk át - az alapszókincs anyagának vizsgálatára.

E m b e r   é s   e m b e r i   t e s t r é s z e k

1.
E m b e r (h o m o )

Ezzel a szóval részletesebben kívánok foglalkozni. Az ember (homo) fogalom kifejezésére - a legősibb időben - a sumérok a „l u” szót használták. A felületes kutató ezt a szót egybevetve a mai „ember” szavunkkal megállapítja, hogy itt egyezés nincsen, és tovább halad. Pedig ezzel a szóval érdemes - már csak fejlődés-történeti szempontból is foglalkozni
Ez teljesen: m u - l u. Jelentése: létező, v a l ó régi magyar: w o l o. érdekes, hogy a sumérek úgy az első szótagot: m u ,  mint a másodikat: l u - egyaránt használták az „ember” megjelölésére. Ez nem elszigetelt jelenség! Pl.: g e - e n =menni, menés, a „g e”is, az „e n” is, külön-külön m e n é s t   jelent.
Ebből származik a „m ú l t” (=f u i t) szavunk is, m ú l t a (m u - l u - t a -ból elízióval = létezést befejezte (t a - t i > t a l - t i l -ból = befejezés,  bevégzés)  ennek  fejlesztett  alakja: „v o l t”. jelentése ugyanaz. Itt is az „m = w” és az „u” > „o” változást figyelhetjük meg.
Ámde Sumér földön - már az ősi időben - kialakul: a rabszolgatársadalom. Már pedig a társadalom változásának szükségszerű velejárója - a nyelv megváltozása - fejlődése is. A változó társadalomban más terminust kellett alkalmazni a rabszolgára és mást a szabad emberre.
A sumér rabszolga helyzete igen megalázó volt. tárgynak (árunak) szóval nem-létezőnek tekintették. Ez sumérul: „n u - u m   m u - l u” = nem létező (vagyis nem ember). Vö. ó-magyar „n u - u m   w o l o”: jelentése ugyanaz.
A rabszolga urára nem tekinthetett, csak „lesütött szemmel” közeledhetett hozzá, ezért - elnevezése:
i g i - n u - d u (vagy t u h)
i g i - n u - b a r (b i r) - vagy másként: 
n u - i n - b i r > n e - e n - b e r (vö. némber)
szó szerint: szemet nem nyitó, vagyis nem tekintő = rabszolga, vagy rabszolganő
i g i = i n > e n 	= s z e m
b a r (b i r > b e r) = m e g n y i t
d u > t u h 	= m e g n y i t
Ennek megfelelően a szabad ember (ú r) megjelölésére a sumér nyelv - többek között - az alábbi kifejezéseket használta:
i - g i - d u > e g e - d u (vö. E g e d > E g y e d - személy és családi névvel.
I n - b i r (b a r) > e n - b e r
Ezeknek szószerinti jelentése: szemet nyitó, azaz tekintő - tehát s z a b a d   e m b e r, - ú r.
A fenti szavakból elvont: i g i (e g e) vagy e n (i n) szavakat használja az ékiratos nyelv később az „ú r” uralkodó megjelölésére.
Persze - a kifejezésekben felette gazdag sumér nyelvnek - több terminus állt rendelkezésére - a szabad ember, ú r, uralkodó fogalmak - kifejezésére. Ezekkel bőven foglalkoztam „A szem és ezzel kapcsolatos szavaink etimológiája” Bp. 1966. című tanulmányomban.
Lényeg az, hogy az imponálóan gazdag ő s i szókészletből - az e n - b e r > e m - b e r szó maradt fenn a m a i nyelvünkben, mint a latin „h o m o” szó - megfelelője, (ekvivalense).
Az ékiratos szövegekben gyakran fordul elő az en-ber szó, mint i g e: t e k i n t jelentéssel, pl.
m u - ŝ i - e n - b e r - r e ŝ (b a r - r e s) = 
= ő - r á - t e k i n t e n e k
Az „e m b e r” szó, mint i g e mai nyelvünkben már nem szerepel. Ez természetes is, mert a „homo” megjelölésre lett lefoglalva. Erre tehát - az ősi szókészletből - egy más kifejezést kellett alkalmazni. Ez pedig:
t u k - u n - t u  -, ez „e m e s a l” nyelvjárásban:
t e k - e n - t e
A. Poebel szerint szerint - az „emeku” nyelvjárás „u” alaphangzója - az „emesal”-ban „e”-vé válik!
A szóban levő i g e - analízise:
t u k (d u g - ból)	= n y i t, megnyit
u n (i n , e n változata) 	= s z e m
t u (d u)	= t e s z, csinál
Dr Varga Zsigmond szerint: T u k - u n (vagy t u k - i n ) = pillantás. Fordítása: szem nyitást tesz- azaz „t e k i n t”.
Vegyük az egész magyar mondatot:
ő r á   t e k i n t e n e k - sumer ősalakja:
e - r a   t u k - u n - t u - e - n e - g a
Elemzés: „e” (e - n e - ből) = „ő”
r a = eredetileg datívusz eset, - de egyben irányt jelző latívusz is = f e l é , r á 
e - r a - hangátvetéssel (metatézis) - r e - á (lásd. Tihanyi. Alapító levél)
e - n e - g e > e - n e 	= ő
g e > k e 	= s o k, itt többes jel
e - n e - k e 	= ők
a két szöveg - feltűnően - azonos, úgy alakilag, mint szemantikailag!
 Az e m b e r (e n - b e r) szavunk mint névszó legrégibb előfordulása - több, mint 4.000 (négyezer) évre tehető és egy ó-babiloni legenda töredékén található. Ez annyiban is érdekes, mert itt több olyan királynévvel is találkozunk, melyek régi földrajzi neveinkkel azonosak vagy legalábbis hasonlóak. Ez az ékiratos - legendatöredék arról tudósít, hogy N a r a m - S i n aggadei (akkád) király ellen (i.e. 2270-2234) fellázadtak a városállamok  és  M a r -  z a l kisi király fiát E p - h u r - g e s - t (Eperjes?) választották meg királyságra. A legenda-töredék felsorolja a lázadó papkirályokat. Többek között: L u - g a l   a n - n a uruki, B u r - E n - l i l nippuri, A r a d - E n - l i l ummai, M e g e r (m i g i r) D a g a n ma-ar-i és E n - b e r (I n - b i r) ~ Na-ma-ar földjének papkirályát.
Itt az E n - b e r név már nemcsak  szabad  embert,  hanem u r a t, uralkodót jelent - vagyis inkább - méltóság név. Bárczi Géza - neves magyar nyelvész, a „Magyar Nyelv életrajza” című Bp. … művében - a sumér nyelv ismerete nélkül - e m b e r szavunkat - a következőképpen fejti meg: e m  -  b e r, aholis e m = n ő és a b e r = f é r f i
Bárczi Géza - a szó megfejtéséhez - különösebb magyarázatot nem fűz. A szót összefüggéseiből kiragadva vizsgálja és nem jelöli meg, hogy melyik finnugor (urali) nyelv használja - azonosan - a tárgyalt szót.
Szerintem az a szófejtés - nem helytálló!
Szembe állíthatom vele a n e m e - n e m (genus) szót. Ennek sumér etimonja: n i (n e) = nő + m u (m e) = férfi: 
n i - m u > n e - m u > n e - m e > n e m (genusz).
Ha feltesszük a kérdést - mondjuk egy újszülöttnél - mi a neme? Milye nemű?, ez alatt azt értjük,  hogy h í m  vagy  n ő n e m ű - e, és semmi esetre sem azt, hogy ember-e?
Végezetül leszögezhetjük, hogy az „e m b e r” (homo) szavunk, az emberi társadalom és civilizáció hajnalán - a rabszolga-társadalom kialakulásakor - született és etimonja a sumer e n - b e r, jelentése pedig - tekintő vagyis szabad ember.

2.
F e j - f e j e (f ő)

A sumér nyelv a „f e j” megjelölésére két kifejezést használt. Az egyik - ez a gyakoribb: s a g vagy z a g, a másik pedig az i g i > e g e szó volt. Ez utóbbi a szembenéző fejet, a fej frontális részét, vagyis az a r c o t jelentette. (:eredeti jelentése: szem:) a nyelvfejlődés során a sag(zag) szó háttérbe szorult, és irányjelző - lativuszi - jelentést kapott, illetve mint „f ő” (=ober) is szerepelt. Példaként felemlítem a - s z á g u l d - igét, sumérul: s a g - u l - d u - szó  szerint =fel(sag) emelkedést (ul) csinál(du.), de miután a d u nemcsak - tevést, hanem menést is jelent - „felemelkedő menés”-nek is fordítható.
A madár repülését - szállását is erre lehet visszavezetni: sag - el - la > sa - illa > sálla > s z á l l. itt a szóvégi „g” lekopik. A Halotti Beszédben (1200 körül) előfordul a „b i r -  z a g   n a p” kifejezés. A „b i r” (b a r - b ó l) = döntést, ítéletet, a „zag” pedig: „f ő”-t jelent. Tehát = fő-döntés vagyis v é - g í t é l e t napja.
Mai nyelvünkben a „fej” megjelölésére az „i g i” > e g e” szó maradt fenn és pedig a determinatívum pótló „b i,  (b e), névmás elébe helyezése.  Alakulása: b i - i g i > b e - e g e > p e - e g e > majd f e g e  >  f e ğ e  >  f e h e  >  f e j e  vagy  f e e.
Bárczi Géza magyar nyelvész „A magyar nyelv életrajza” c. munkájában a sumérban végbement b > p változás után a f e g e szó fejlődését pontosan a fentiek szerint vezeti le, vagyis igazolja azt, hogy ezek a fejlődési tendenciák mind szabályos hangmegfelelések.
A tihanyi Apátság Alapítólevelében (1055) mint határmegjelölés előfordult a: „A   S a r - f e u”. ennek jelentése: A „Sár víz forrása”.
J. Halevy  szerint ugyanis az „i g i”-nek volt egy i g u > e g u alakja, aminek a jelentése. „forrás” is. Így  a  f e g ü  >  f e h ü > f e ü változás is igazolt. A helyes értelmezést alátámasztja a következő magyar mondat: „eri itu rea”. Sumérul:
„e r i   i d - d u   e - r a” = a folyó (víz) eredetéig:
e r i 	= nemzés, eredet, származás
i d 	= v í z, folyó
e - r a 	= (e - n e - r a - helyett) = latívusz

A f e j e d e l e m szavunk ősrégi: két szóból tevődik össze - az előbb tárgyalt „f e j” szóból + i d i - i l - i m > e d e - e l - e m. ez utóbbi elemzés:
i d i 	= s z e m
i l 	= e m e l 
i m 	= Ő (a m u  változata)
azaz szemet emelő, - ú r, u r a l k o d ó.
A fejedelem szavunk tehát azt jelenti, hogy: fő - uralkodó.
M a r i sumér városállam i .e. 2000 körüli papkirálya: „Idi - il - im”. Neve, méltóságot fejezett ki: uralkodó! Vö. még a személynévből származó -  Edelény  helységnévvel: I d i - i l - i n > E d e - e l - é n.
Érdekes, hogy az archaikus „i” a népies „fi” (fej) szóban fennmarad. Pl. f í s ű (fésű), f í k e t ő (főkötő) vagy inverzióval: kötő fík. (Bi - igi … > fi - igi > fi -gi > fi - hi > f í).
A „ŝ u” sumér szó jelentése - „tisztítani”
f i - ŝ u = fejtisztító. (u = ü)
A k e t ő ~ k ö t ő szavunk etimonja pedig: K e ŝ - d a = k ö t, hozzáfűz.
Alakulása: keŝ - da > ked - da > kedd > ket >köt. Ebből jön, a kedd, kettő, és köt (ket) szavunk.
A „f e j” szavunk sumér egyeztetése során igen fontos következtetéseket vonhatunk le:
1.) A nyelv - hangtörténete segítségével - 6000 éves nyelvünk e g é s z fejlődését nyomon tudjuk követni napjainkig.
2.) Nyelvfejlődésünk egyenes és töretlen. A magyar nyelv a sumérnyelvnek szakadék nélküli folytatása és kései modern formája.
3.) Az elől bemutatott hangfejlődési vonal és annak egyes tendenciái - „in concreto” - a valóságban is - megegyeznek az egyes szavak - fejlődési irányával.
Persze előfordulnak esetek, amikor a fejlődés egyes fázisai kimaradnak. Így például: a „b” mássalhangzó a „p” és „f” - fejlődési fokozatot átugorva - egyenest „w” lesz.
Ezzel kapcsolatban említem meg, hogy a téves utakon járó, de elismerten hatalmas tudású J. Halevy francia asszirológus, felhívta a figyelmet, hogy a sumérban „m” = „w”: vagyis az „m” mássalhangzónak kialakult egy „w” olvasata és hangértéke is. Pl. mu - mah = emelkedett beszéd, ebből wu - mah > wu - ma > vi - ma > ima; vagy „mu - lu” = l é t e -z ő, ember, ebből wo - lo > waló, stb. u lehet o, ü is.

3.
S z e m - s z e m e

Ezzel a szóval - korábbi tanulmányomban - részletesen foglalkoztam. Ezúttal csak mondanivalóm lényegére szorítkozom.
A sumér alapszó: ŝ i (ŝ e). ehhez hozzájön, a determi-natívum-pótló névmás: mu (me), lesz tehát: ŝ i - m u = s z e -m e. alakulása: ŝi - mu > zi - mu > se - mu > se - me - végül: s z e m.
Megjegyzem a ŝ e (névmással: ŝe - mu) árpaszemet, árpát, terményt is jelentett.
Vö. ŝ e - i b - h a d - a r u = terményt (ŝe - ib) verő- (ru vagy ra) - bot (had - a) = c s é p h a d a r ó, vagy: s e - e r i = árpából (ŝe) eredi (eri) = ser (ital) = sör.
Nyelvemlékeinkben - a Halotti Beszédben (1200 körül) „z ü m” alakban fordul elő. Ez előreható illeszkedéssel -, majd a véghangzó kiesésével (elízió) jött  létre a  z i - m u  alakból: ź i - m u > z u - m u > z u m.
Anonymus „Gesta Hungarorum” c. (1200 körüli) krónikájában megemlíti: H o r k a - fiát: Z o m b o r t (Zum - bor). Az előtagot z u m már ismerjük -, az utótag b o r (bar-ból) jelentése - nyit, megnyit (üffnen) -, változatai b u r, b e r . Z u m - b u r > Z o m b o r tehát azt jelenti, hogy szemet nyitó, tekintő, vagyis - ú r. Itt előreható illeszkedés történt. ugyanennek magas hangrendű változata: Š e m b e r > Z e m b e r > Z s e m b e r. mindkettő - személynévből alakult - földrajzi (helység) név is.
 Anonymus krónikájában előfordul a Z s i t v a folyó neve és pedig eredeti sumér formában S i - t u - a. Az „a” vizet (folyót) jelent, a Ši - tu vagy Si - tuh - szabad embert, urat, szemet nyitót jelent. A palócoknál és székelyeknél sokan viselik a S i d ó (S i - d u) nevet. Érdekes, hogy - többen - nem tudva nevük ő s i magyar voltáról, azt megváltoztatták „magyarosították”.
A sumér ŝ e (szem) szó származéka az Anonymus krónikájában  szereplő „S z e r e n c s”  hegy (mons) neve, (S e r e n c h e - Serensu) mely egyébként azonos a szerencse (fortuna) szavunkkal Sumérul:
Š e - r i - i n - ŝ u
Elemzése: Š e (ŝ i)	= s z e m, (t e k i n t é s)
r i (r a) 	= f e l é, r á (latívusz)
i n (e n) 	= ő (névmás)
ŝ u Vegyes 28/ ŝ s	= kegyes, tiszta
Jelentése: kegyes rátekintés
Ez a teokratikus szemléletű suméroknál azt jelentette, hogy az istenség „r á t k i n „ - kegyes hozzá, meghallgatja - egyszóval jóban részesíti.
Ez a „s z e r e n c s e” szavunk alapjelentése.
A történelmi Z r í n y i család előneve Z E R I N - vári. Ebből jött a család neve Z e r i n > Z r í n y i. A  ze - ri - in (Se - ri - in) pedig „rátekintést - „szerencsét” jelent. Talán ezért volt Zrínyi Miklós - a költő és hadvezér - jelmondata „Sors bona, - nihil - aliud.” „szerencse - semmi más”.
Már az előadottakból is kitűnik, hogy a sumér nyelvnek a „szem” fogalmának kifejezésére több szava volt. Alá kell húznom, hogy mindezek az ősi szavak - kivétel nélkül - megtalálhatók a magyar nyelvben - tehát m a   i s élnek.
Az i d i > e d e = szem, tekintés szó jelentétét, már az előbb kimutattam - a „fejedelem” szavunkban. 
Ennél régibb szó az: i g i > e g e. eredeti jelentése: szem, tekintet, úr, forrás, stb.  Ezt  megtaláljuk  a  mai  k e - g y e l e m szavunkban. A Halotti Beszédben még: k e g i l m e, sumérul: 
k u - i g i - i l - m u
Elemzése: K u (ki v. ke)	= kegyes (J. Copper szerint)
i g i	= szem, tekintet
i l (e l)	= emel, emelés
m u v. m e 	= ő, övé (névmás)
Jelentése: kegyes - szem emelése, vagyis
k e g y e s   t e k i n t é s
Végül az ékiratos szövegekben a „s z e m” megjelölésre leginkább használt kifejezés: e n vagy i n (ini-ből) melynek volt egy u n (ü n) változata is (:Vö. tuk - un = szemnyitás:)
Az ú r (uralkodó) megjelölésére a sumérok - általában az „e n” vagy i g i > e g e szavat használták, azonban ez már elvonás az e n - d u vagy i g i - d u (ege - du) = szemet nyitó kifejezésből.
k u - e n - d u > k u - u n - d u
vagy „e m e s a l” nyelvjárásban
k e - e n - d e
jelentése: hegyes szemet nyitó = k e g y e s   ú r.
Az arab és perzsa  források  szerint  az  ősmagyarok:  k ü n d ü vagy k e n d e néven neveztél fő uralkodójukat. (u = ü) Ez ma már csak a népi nyelvben található meg, erősen leértékelt formában: k e n d ~ k e e.
Ezzel egyenértékű volt a kigyelmed - kegyelmed megszólítás, melynek eredetére már előbb rámutattam.

4.
K ö n n y ~ (l a c r i m a)

Ez a szó régi nyelvemlékeinkben: k e n ü vagy k ü n ü alakban fordul elő. Itt azonban tudni kell, hogy az ékiratos sumér nyelv az á r t, á r a d á s t (árvizet) úgy fejezte ki, hogy: a „v í z   j ö n”. Erre is több kifejezés volt. Így pl:
a - a r a - d u
Elemzés:    a	= víz
a r a	= j á r á s, j ö v é s
d u 	= c s i n á l
Jelentése: a víz jövést csinál vagyis á r a d.
Ez más kifejezéssel: a - g e - a g vagy csak a - g e
Elemzés:    a	= v í z
g e - e n	= j ö v é s (áradás)
a g 	= c s i n á l
Ez utóbbiból ered a k ö n n y szavunk.
g e (a - g e-ből lekopással) = á r, á r a d a t
g > k hangfejlődéssel:	   k e
e n - u n - i n 	= s z e m
ĥ u (genitívusz eset - birtokjel)
Alakulása: ge - en - hu > ke - en - hu > ke - un - hu > ku - un - ĥ u majd kü - ün - jü > kü - nü > k ü n n y ü  >  k ö n n y ü - k ö n n y.
Vö. a s í r igével: ŝ e - í r vagy ŝ i - i r = s z e m  (v í z)  á r j a.
Ez a szavunk nyelvemlékeinkben „k e n u” (Schlägli szójegyzék), illetve „k u n u” (Ó - Mária siralom) alakban szerepel.

5.
O r r - o r r a

Dr. Varga Zsigmond „Ötezer év távlatából” Debrecen, 1942. c. értékes művében e szavunkat az akkád „a r” = o r r szóból származtatja. Miután F. Delitzsch (német) sumerológus szerint az „a” magánhangzó - előzménye az „u” (olvasata „o” is) valószínű, hogy a sumérnyelvben  az - u r  (o r) - nak hangzott.
u r > u r - ĥ a > u r  r a > o r r a > o r r.
A „ĥ a” birtokjel - hátraható hasonulással . „r” lesz.

6.
S z á j - s z á j a

Sumérul: s a vagy s u
Jelentése: s z á j, h a n g, s z ó
Alakulása: s z - ĥ h a > s z á j a > s z á j 
Ebből  jön  a  „s z ó l„  igénk  is  -  „s u - i l”  v.  „s u - u l”  = s z ó t   e m e l.

7.
O r c z á j a - a r c a

Ez már összetett szó. Az 5. és 6. pont alatti szavak egybekapcsolódásából keletkezett: o r r + s z á j a 
Sumérul: u r - s a - ĥ a vagy a r - s a ĥ a

8.
K é p - k é p e

Ez az „a r c” kifejezésére szolgáló ősi sumér i g i (e g e) szónak fejlesztett alakja.
I g i - e g e + b i (b e) névmás
Itt láthatjuk az első szótag lekopása mellett a: g > k és b > p hangfejlődést:
Alakulása: igi - be > gi - b e > ki - p e > k é p e > k é p. 
Eszerint az arckép szavunk, szóképzése nem szerencsés! Helyesebb volna „képmása” ~ „képmás” kifejezés. Az élőnyelvben azonban nem történik minden szigorúan a logika szabályai szerint. Igaz viszont, hogy a k é p szavunk szemantikai változáson ment keresztül és jelent „művészeti alkotást” is.

9.
F ü l - f ü l e (régi: f i l e)

Erre is több szava volt a sumér nyelvnek. Minket főleg az érdekel, amit Gosztonyi Kálmán említ: Raymond Jestin francia asszírológus - megállapítása alapján. Eszerint f ü l = p i. lehetségesnek tartom, hogy az a „b u r” = f ü l szónak fejlesztett alakja. A determinatívum - pótló - l u (l e) - névmás hozzácsatolásával a szó tehát így alakul: 
P i - l u > p i - l e > f i - l e > f ü - l e > f ü l.

10.
N y a k - n y a k a

A sumér determinatívumok (szómeghatározók) között a „g u” = n y a k szó is szerepel.
Ezzel a címszavunkat egyeztetni nem tudjuk. Ez érthető is! A „g u” szónak igen sok más jelentése is volt. Ezért az élőnyelv fejlődése során - a szó elé helyezte (preponálta) a „n a” vagy „n i” névmást. Ez determinatívum pótló megkülönböztetés volt. A szó tehát így alakult:
n a - g u > n a - k u > n a - u k > n a k > n y a k.
a honfoglalás korában - még használatos volt ennek alakpárja a: n y í k vagy n y é k szó, ami a n i + g u szavakból jött létre - a fenti módon.
N y é k (N y í k) egyébként egyik honfoglaló törzsünk neve. Ismeretes, hogy a magyar törzsszövetség - hadászati szempontból igen elmésen - az emberi test - tagjai illetve annak funkciói szerint - épült fel és tagozódott.
Egyébként a Nyék név több hazai helységnév őrzi.

11.
T o r o k - t o r k a (régi: t u r k u)

Ez a szavunk két sumér szóból tevődik össze: „t u r” (d u r -ból) jelentése: b e j á r a t (udvar) és az előbbi pontban tárgyalt „k u” (g u - ból). Jelentése: a nyak bejárati helye. Tur - ku hangzóátvetéssel: T u r - u k = T o r o k. 

12.
E m l e t i - i m l e t i

A csecsemő táplálkozására - a szopás, szoptatásra vonatkozó ő s i kifejezés, amely már kipusztult.
Nyelvemlékeinkben - így a Königsbergi Töredékben =1350 körül) 9is még előfordul.
Három sumér szóból tevődik össze:
e m e vagy i m i 	= n y e l v
l e ĥ (l a g - ból) változatai: laĥ, liĥ, luĥ = mozgást jelentő ige. - Jelentése: jár, jártat, mozgat
t u 	= tesz, csinál

E m (e) - l e ĥ - t u azt jelenti tehát, hogy nyelvjártatást csinál - vagyis s z o p i k.
Ismételten hangsúlyozom, hogy a kezdeti időszakban a sumér nyelv képírás útján fejlődött, ezt szemléltetően mutatja be B Hrozny (cseh) professzor:
G a l > k a l (változatai: kil, kul = nyilás > női szeméremtest > születés > gyermek, növekedés >nagy.
Ennek analógiájára jöttek létre az alábbi szavaink:

13.
E m l ő, m e l l 

A  szopás  műveletéhez   alapvetően   hozzátartozik  a  női  e m l ő.  A képírásnak  megfelelően  - az  e m - l u h >  e m - l ű >  e m l ő szavunk, már női emlőt jelöli. Ugyanebből alakult ki - az általános: m e l l (mely) szavunk. Itt  azonban  már -  az e m e - szóból, az első szótag : „e” - lekopott
Valószínű, hogy m >n változással ugyanebből származik a „n y e l” iga és a „n y e l v’ névszó.

14.
J u n h u - j o n h - j o h (c o r)

Ez a szavunk is régiség. Ma már nem használatos! Igen gyakran fordul elő régi nyelvemlékeinkben. Eleinte „u” - majd „o” hangzós változattal. A nyelvészek általában s z í v -nek (cor) értelmezik - valószínűleg a Schlägl féle szójegyzék alapján. Ez azonban nem teljesen fedi a szó - igazi értelmét. Az alapszó ugyanis itt:  a sumér „g u” vagy „g a”. Jelentése: k e b e l, emlő, tej, stb. (képírás).
Az Ómagyar Mária Siralomban (OM.S. - 1300 körül), már mint képzett szó fordul elő.
I u n h u m vagy i u m h u m n o k
Ez utóbbi sumérul: g u - u m - h u - u m - n a - k a
Elemzés:  g u > ĥ u > j u 	= k e b e l
m u =vagy n u) metatézissel: u m vagy u n determinatívum-pótló névmás!
Együtt: g u - u m (vagy g u - u n)
Ehhez jön a „ĥ u” birtokjel (g a - g u - ból)
g u - u m - ĥ u > j u m h u = k e b l e
m u (metatézissel u m) 	= enyém (birtokos névmás)
n a - k a vagy n u - k u (gen. vagy dat,  eset, megfelel a mai „n a k - n e k” ragnak).
Jelentése tehát: „k e b l e m n e k”.
Megjegyzem -  ismeretes  volt  a  sumér  nyelvben  a  „g a b” (ga + ab névmás) forma is, ugyancsak k e b e l jelentéssel.

15.
S z í v - s z i v e (c o r)

Tulajdonképpen a sumér nyelv a „s z í v” megjelölésére a ŝ a g - (változatai: ŝ u g, ŝ i g) szavat használta, mely mindhárom változatban „k e g y e s” -et (jelző) is jelentett. A nyelvfejlődés során azonban nem az eredeti „ŝag” hanem ennek: „i”, illetve „u” (=ű) hangzós változatai maradtak fenn. Ehhez képest alakulása:
 ŝ i g > ŝ i h > a i h > z i w >s i w >  - s z í v
Nyelvemlékeinkben - a z i w az általános, de előfordul az „ű” -s változat is - különösen a költői nyelvben.

16.
H á t - h á t a

E szó közvetlen sumér előzménye: h a - a - t a
Eredetileg: a g a - a - d a = h á t s ó   o l d a l a
a g a	= v é g , befejezés -> ga - ĥa > ha
a (ga -ból)	= adjektívum képző
d a > t a 	= o l d a l
Ez a szó megfordítással (inverzió) = t a - a r - h a (da - ra - aga - ból), a „ra” datívusz eset hangzócserével „ar” t a - a r - ĥ a > t a - a r - h a > t a - a r j a > t a r j a. Tarjának nevezzük az állatok - h á t s ó oldalát.
Ugyanebből származik a Tarján honfoglaló törzsünk neve is. T a - a r  - ĥ a - a n > T a - a r - j a - a n = hátsó oldalon lévő (a n ).
Ez hadászati szempontból - hátvédet, utóvédet jelentett. A Tarján törzs nevét egyébként több helyen helynevünkben megtaláljuk. Valószínűleg a Tárkány is idetartozik. (Helynév).

17.
B o r d a   és   o l d a l

a.)	b o r d a
sumérul: b a r - d a 
v a r (b u r) 	= t e s t 
d a (t a) 	= o l d a l
tehát eredeti jelentése: a „t e s t o l d a l a” szemantikai fejlődéssel a mai nyelvünkön is - a „b o r d a” alatt - a test oldalán lévő csontozatot értjük.
b.)	o l d a l
sumér megfelelője - szerintem: u - d a - l a
u (rövidítés) 	= h e l y
d a	= o l d a l
l a (l u) 	= determinatívum-pótló névmás. Szószerinti jelentése: „o l d a l   h e l y e”. ez tehát nem csak a test oldalát, hanem általában „o l d a l t” jelöl.
Ez a szó régi nyelvemlékeinkben: „o u d a l a” népiesen: „ó -d a l”.

18.
G y o m o r - g y o m r a

Nyelvemlékeinkben (Schlägl szójegyzék): g u m o r.
Sumérul: g u - m u - u r u
g u (vagy ku) 	= eledel, táplálék, ennivaló
m u (m a)	= ő, ö v é - névmás
u r u (vagy a r a) 	= összezúz, (zermalnen) őröl
jelentése: a táplálékot összezúzó (megőrlő). A szó tehát élettani funkciót jelent.

19.
F a r - (f a r a)

Ez a szót a sumér - „b a r” szóval lehet egyeztetni. Ennek egyik jelentése „külső oldal” (Ausenseite) A. Deimel szerint. szerintem ebből származott - b > f változással a „f a r” szavunk, amely a test hátsó oldalát jelöli.

20.
V a l a g - v a l a g a (alfele)

Sumérul: b a l - a g - a (:b >w változással!:)
b a l jelentése:	= kiereszt, kiönt, kifolyik
a g	= c s i n á l
a (ana - ene)	= ő
Jelentése: kieresztést (kifolyást) csináló. Ez is biológiai funkciót jelöl. A bélsár kieresztésének (ürülésének) a helyét.
Itt megjegyzem, hogy az alfele: „s e g g e” szavunkat Dr. Varga Zsigmond a s i g v. s e g sumérszóból eredezteti, aminek jelentése: a l s ó r é s z.

21.
H e r e és h e r é l

E szavunk a sumér g e r (g i r) vagy g a r szóból származik, aminek jelentése: csinál, létrehoz, de jelent nemzést is, sőt a gyermek (nemzet) szavunknak is ez a gyöke.
Alakulása: g e r -> ĥ e r - e > h e r e = nemző (szerv).
A „l a” - „l u” igegyök jelentése: eltávolít, h e r e + l u = a here eltávolítása vagyis herélés.

22.
K é z - k e z e

Ennek a szónak a sumér megfelelője: g i - i ŝ ( g i ŝ). Ez azonban már összetett szó. A „g i” vagy „g e” (i g i - ből) = e g y (számnév) és a „ŝ u” vagy „ŝ i” = k é z egybekapcsolásából keletkezett. Így valójában „egykezet” jelent, de ez maradt fenn nyelvünkben a „kéz” megjelölésére.
Alakulása: g i ŝ > g i z > k í z > k é z.
Legrégibb összefüggő nyelvemlékeinkben: az I. András-kori imában (1046 vagy 1047) még „g i z” (g i z e) formában találjuk. A későbbi nyelvemlékekben már k é z.
A két (2) kéz sumérul: m a - a n - s u
Ez a „m a n c s” szavunkban él tovább. Tréfásan használjuk, de leginkább állatokkal kapcsolatban.
A ma - an -ŝu (változatai: min - ŝi, mun - ŝu) = két kéz: számtanilag a sumérban t í z - et (10) jelentett (2 x 5 ujj). Ezt viszont megtaláljuk - számneveink között - a tízes számjegyekben.
Például: harminc (harum x min -ŝi) 3 x 10 = 30.
A továbbiakban a 10 már „w u n”, „w a n”, „w e n” alakban szerepel, mert m = w, és a felsorolásoknál a sumér csak egyszer teszi  ki  a  teljes  nevet,  a többinél rövidít. Pl. h a t - w a n, h e t - w e n, stb.
A sumér északi dialektusban a k e t t ő = k a s v. k a t. K a ŝ - ŝ u vagy k a t - s u = két kéz. Ez a „k a c s ó” szavunk előzménye.
A „k é z” szavunkat megtaláljuk még - helységneveink között is (:K e s z i:). ez azonban már a K e z - i, K a z - i honfoglaló törzsünk nevére megy vissza.

23.
U j j - u j j a

A sumér nyelvben ennek megfelelője: „u”. ez hominima, s ennek a jelnek több értelme van. Ezért csatlakozik hozzá a „g a” (g u) birtokjel.
Alakulása: u - g a > u  - ĥ a > u h a > u - j a.
A bécsi kódexben (1450) a következő szövegkörnyezetben szerepel:
E m b e r i   k e z n e k   í r ó   ú j a
Sumérul:
e n - b e r - h i   g i ŝ - n e - k e - i - r u   u - ĥ a
a mondatban előforduló szavak már ismertek egyedül az „i - r u” szót kell elemeznem.
i (i g i - ből) 	= jel (előjel is)
r u (vagy r a) 	= bevés, beüt, benyom
jelentése: jelet bevéső - vagyis í r ó.
Itt megemlítem, hogy a d i á k, d e á k és a népies „g y i á k” szavunk is ősi sumér eredetű.
Sumérul: d i - a k u vagy d i - a k - u - n u illetve: g i - a k - u. Jelentése jelet csináló (betűvető).
Más sumér szóval: „d u b s a r” = t á b l á t í r ó.
d i (idi - ide-ből)	= j e l
g i (i g i - ből) 	= j e l
a k (a g - ból) 	= csinál, készít
u (teljesen: u - n u) 	= ő
A sumér - „d i - a k - u - n u” szóból származik a görög-latin d i a k o n u s, ami alsóbbrendű szerpapot jelent. Bizonyára ezeknek volt a feladata az írás, - betűvetés.
Anonymus „Gesta Hungarorum” című krónikájában (1200) megemlíti Csanád vezér apját: D o b o k á t. ez sumérul: D u b - u - k a = T á b l a - f i a.
Így nevezték a sumérok a táblaház vagy írnok iskola tanulóit: az íródeákokat. Ez a név azonban nem voltegyedül álló a középkorban. Van ilyen helynevünk is: D o b o k a - megye.

24.
A r a s z (régi: a r a z)

Dávid Antal asszírológus szerint a suméroknál az „a r a s z” hosszmérték volt. Eredeti neve „ŝ u - b a d”. ez azt jelenti, hogy a k é z (ŝ u) kinyitása (b a d).
Jelentette a nyitott kéz által befogható távolságot.
A nyelvfejlődés során ezt felváltotta az a r a - ŝ u. ami már  - több kéznyitást jelent - szó szerint a kéz járását, s így jobban kifejezi - m é r t é k jellegét. A Schlägl-féle szójegyzékben „a r a z”. mai nyelvünkben: a r a s z.

25.
K a r (régi: k o r)

Ez a szavunk is sumér eredetű. Az alapszó: „g u r”. Jelent: körbemenést, körbevevést és körülzárást is. Fejlesztett sumér változatai: „k u r,   k i r (kér), k a r”.
Nyelvemlékeinkben - eleinte: k u o r, k o r majd később - a mai „k a r” formában fordul elő. Valamennyi „g u r”-ra megy vissza. Megjegyzem, ugyanezen ősi szóból ered a latin - „c h o r u s” szó is -, amely voltaképpen körbeállást jelent.
Konstantinosz görög császár a „Birodalom kormányzásáról” (956) írt művében egyik honfoglaló törzsünket: K a  r - nak nevezi.
Helységneveink között gyakran fordul elő a „K é r” (kis és nagy K é r stb.) községnév. Ez már tájnyelvi változat, de valójában az említett törzsnevet örökíti meg.

26.
L á b - l á b a

A 12. pontnál említettem, hogy a „l a g” = m o z g á s t jelentő ige, - közelebbről, menést, járást jelent.
Változata: „l a h”, „l u h”.
Ehhez csatlakozik a determinatívum pótló - névmás - „b a”. együtt tehát: l a h - b a > l á - b a. Ez a szó tehát azt a testrészt fejezi ki, amivel járunk, vagyis a funkciót jelöli. A piktográfiában (képírásban) az ábra nemcsak a tárgyat, hanem a vele kapcsolatos cselekvést is jelentette. Láb > menés > út, stb.
H a „gir”, gar, gur” csoportot nézzük, ez nemcsak l á b a t, de lekopással: - i r i, a r a, u r u - menést, járást és még sok ezzel kapcsolatos - cselekvést is jelentett.
Elől szóltam a „g e - e n” (g i - i n) igéről. Jelentése: menni, jönni, járni. Ez a mai j e n > j ö n igéinknek az ősalakja.
g e - e n - e g e 	= járó, menő, jövő, vagyis láb.
e - g e ~ e - n e	= ő
Ezt jelenti tehát a „J e n ő”  törzsnevünk. Konstantin görög császár szerint: „G e n e c h”.
Alakulása: G e - e n - e - g e > G e - e n - e g > G e n e g > G e n e h > J e n e h > J e n ő
Vö.: Tih.Al.: „m e n e h”: m e - e n” a „g e - e n” alakpárja.
Jelentése: m e n n i,  j ö n n i. 
C s a l á d   é s   r o k o n s á g i   t e r m i n u s o k

1.
R a j

A társadalom fejlődésének kezdetén a sumérek a „család” (familia) megjelölésére a „r i - a” szót használták.
A r i alakpárja: r a. ezek a szavak - lekopással a „g i r” (i r i) és „g a r” (a r a) szókból származnak. Jelentése: nemzés, eredet, de jelent jövést is.  A szó - szerintem - azt jelentette, hogy egy atyától származnak - tehát azonos eredetűek.
A címszavunk, hangzócserével (metatézissel) - jött létre. 
R i - a 	= r a - i vagyis r a j
És valóban, a „r a j” szavunk ma is „családot” jelöl. gondoljunk a m é h r a j - ra, ami kétségtelenül méhcsaládot jelent. A kisebb emberi csoportot, ma is „rajnak” nevezzük.
A társadalom fejlődésével a család fogalom - nyelvünkben más tartalommal jelentkezik, s már a dolgozók csoportjának legkisebb egységét jelöli. Hogy az összefüggéseket és a szemantikai fejlődést jobban megértsük, ki kell térnem korábbi megfejtéseimre:
Amikor a falusi legény - a fonóban vagy kukoricafosztáskor - a leánnyal játékosan szórakozik, erre azt mondjuk, hogy incseleg, vagy incselkedik.
Elemezzük ezt a két ősi magyar szót.
„i n c s e l e g”
Sumérul: i n - ŝ e - l e g (:i n - ŝ i - l i g - ből:)
Elemzés: i n (e n)	= s z e m, t e k i n t é s
ŝ u,  ŝ i,  ŝ e	= kéz
l e g (l a g - b ó l) változatai: lag, lig, lug > laĥ, liĥ, luĥ - mozgást jelentő ige = jár, járat, mozgat. Szószerinti jelentése: szemét (és) kezét jártatja. Szóval ebben a játékban a szemnek és kéznek van szerepe.
„i n c s e l k e d i k”
Sumérul: 	i n - ŝ e - l e ĥ - g e - d u - i - g e > 
	I n - ŝ e -    l e - k e - d i -  i - k e
Itt már a „l e g”-ből lekopással „l e” lesz, majd az „e” hangzó is kiesik (elizió).
Elemzés: g e > k e	= s o k
d u	= csinál, tesz, hasonulással - d i
i - g e vagy e - g e	= e - ne (ge - en   -   g i - i n) = lenni segédigéből majd -> i - k e és a véghangzó lekopásával > i k (:ik - es ige!:) jelentése: ő.
Ez utóbbi szó tehát azt jelenti, hogy „sok szem és kéz jártatást (mozgást) csinál ő” - i n c s e l k e d i k.

2.
C s e l é d

Sumérul: ŝe - leh - du > ŝe - le - du > ŝe - le - d > c s e l é d. Jelentése: kezet mozgató (jártató) vagyis cselekvő: - dolgozó.

3.
C s a l á d (f a m i l i a)

Sumérul: ŝ u - l a h - d u
Alakulása: ŝu - lah - du >> ŝa - lah - du > ŝa - la - du > ŝa - la - d > = c s a l á d.
Ez a 2. pont alatti „csaléd” szónak mély hangrendű változata, amely szemantikailag is változott, mert már nem az egyéni dolgozót, hanem az együtt dolgozók legkisebb csoportját, a „familiát” jelöli.
 
4.
S z o l g a

Sumérul: ŝ u - l u h - g a
Elemzés: ŝ u	= k é z
l u h (l a g -ból) 	= m o z g a t á s (jártatás)
g a (g a r - ból) 	= c s i n á l (tesz)
Szószerinti jelentése ugyanaz, mint a 2. alatti „cseléd” szónak, cselekvő, dolgozó. Az alaki változás - nyelvjárásbeli különfejlődésre utal.
Alakulása: ŝu - luh - ga > zu - lu - ga > zol - ga > s z o l g a.
A népies: s z ó g á l ó, s z ó g á l = ŝu - ga - luh, a „luh” és a „ga” szótagok megfordításával (inverzió) jött létre.
A cseléd és szolga szavaink egyeztetése után, vizsgáljuk meg a vele kapcsolatos „ú r” szavunk eredetét is.
Kitűnő és serény nyelvészeink megkísérelték e szónak finnugor (urali) - török (altáji) - majd s z l á v és árja egyeztetését - de sikertelenül, s ezért „ismeretlen eredetűnek” könyvelték el. Miután az előző pontokban - kimutattuk - a szolga és cseléd szavaink sumér eredetét, a logika törvényei szerint ugyanezen nyelvben kell megtalálnunk az „ú r” szavunk etimonját is (:ahol szolga van, ott ú r -nak is kell lenni:)

5.
Ú r (d o m i n u s)

Sumérul: u r (u r u) = őriző, védő, pásztor
Az ősi sumér nyelvnek az „ú r” fogalmának kifejezésére tucatnyi szó állt rendelkezésére. Ugyanis a sumérek az „úr” fogalma alá vontak minden „tekintő” szabad embert, aki nem volt rabszolga. Itt csak egy párat említek: „igi - du) (ege - du), „en - ber (in - bir)”, „idi - il (ede - el)”, ŝe - mu ber”, ŝi - du”, stb.
Ezekből - elvonással - az ékiratos szövegekben az: „i g i” és „e n” szavakat használták az „ú r” megjelölésére. Tudjuk azonban, hogy a sumérek „par excellence” - teokratikus szemléletű népek voltak. A városállam főpapját - így nevezték: „sib - zi - kalemma” vagy „úr - ŝu - uru”. 
u r u	= városállam
k a l a m m a 	= ország
s i b vagy u r 	= pásztor (őriző)
 Jelentése: a városállam (vagy ország) kegyes pásztora.
 Ez volt a főpap (papi fejedelem) c í m e. ezt a főpapi címet megtaláljuk igen sok sumér király (papkirály) nevében e l s ő tagként, m á s o d i k tag pedig az  istennév,  kinek  főpásztora  volt.  P é l d á u l :
U r - N i n - g a l
U r - z a - b a - b a
U r - N i n - g i r
U r - N a m - ŝ e
U r - G i - g i r
U r - B a b - b a r (B a u)
U r - N i n - g i r - s u
Látjuk tehát, hogy a sumér királyok egyben az ország főpapjai is voltak. (Utul - kal - amma (király) = ország pásztora:)
Ezt az ősi hagyományt mint íratlan törvényt - a honfoglalás és a vezérek korában is megtartottuk. A magyar fejedelmek és fejedelmi személyek (d u x) egyben népük pásztorai, főpapjai is voltak, vagyis papi funkciót is töltöttek be. Ezt egyébként kielemezett sumér nevük is bizonyítja. Pl.
U r - ŝ u - u r u 	= a városállam hű pásztora
U r - k u - u n (Ur - ki - en - ből) = En - ki (Isten pásztora)
B u l - s u u (B u l c s u)	= „Megbocsátó”
H o r k a pedig 	=”irgalmazót” jelent
Mindez papi funkcióra utal, amellett, hogy a hadban is jeles vezérek voltak. A görög források (950 körül) szerint a magyar trónörökös megszólítása „u r u m” volt. Ez a sumér „u r - m u”-ból jön metatézissel = „u r a m”.
Ez a megszólítás minden fejedelmi személyt (d u x) megilletett. Idők folyamán azonban elveszítette vallási jellegét és már minden „tekintő” szabad embert megilletett. (T e k i n t te t e s   ú r)

6.
A t y a - a p a (p a t e r)

Sumérul: a d, - a d a, a d - d a 
Eredete: u d, - u d u.
Jelentése: őriző, védő, vigyázó és pásztor is.
Fejlesztett akkád alakja: „a t u” = őriz, vigyáz (ige)
Az a d - d a már képzett szó és szerintem „a d - g a” - ból (g a - birtokjel) - hátra ható hasonulással - jött létre. 
Alakulása: ad - ga > ad - ĥa > at - ja > a t y a.
J. Halevy - a nagytudású asszírológus felhívja a figyelmet, hogy az ékírásban úgy az „a d”(atya)” mit az „a m a” szó egyaránt „a” hangzóra rövidül.
Ehhez képest az a p a szavunk a + b a névmásból b > p változással jött létre. A. Deimel szerint a p a = a b - b a. itt az alapszó a b, hozzájárul a „b a” névmás.

7.
A n y a (m a t e r) - m a m a

Sumérul: a m a = a n y a
Ama - mu vagy ama - ma = anyám; ez az első szótag lekopásával: m a m a.
Miután az „a” (hátsó lekopással) magába véve is anyát jelent, ez a mai nyelvünkben, a „n a” vagy „n i” névmás hozzákapcsolásával - az „a - n a” vagy „a - n i - a” > a n y a vagy a n y j a szóban jelenik meg.

8.
M o s t o h a

Sumérul: M a - a ŝ - t u ĥ - ĥ a vagy
m u - u ŝ - t u ĥ - ĥ a
Jelentése: m á s i k (második) a n y a
Elemzés: ama - as vagy umu - us - első lekopással: ma - as vagy mu - u ŝ = a n y j a
t u ĥ ( vagy t a h)	= 2 (kettő)
t u ĥ - ĥ a 	= m á s i k 
Ezzel szemben az é d e s a n y a:
i d e - e s   a - n i - a 	= első anya
i d e (i d i)	= e g y (számnév)
e ŝ	= adjektívum képző
i d e - e ŝ (vagy de - es)	= el s ő
Mai használatban „édesanya” - népiesen „i d e s” anya - sőt Palóc földön ’des anyám is gyakori megszólítás.

9.
G y e r m e k - g y e r m e k e

Sumérul: g e r - m u (g i r - m u), g a r - m u
Nyelvemlékeinkben: - így a Königsbergi Töredékben (1350 körül) g e r m u k e.
G e r - vagy g a r + „m u” és g e > k e datívusz.
A szó sumér gyökszava a „g a r” vagy „g i r> g e r.
Jelentése: előállít, teremt, n e m z, csinál. Ez azonban a piktografikus fejlődés során: teremtettet, nemzettet vagyis g y e r - m e k e t is jelent.
F. Delïtzsch (német) sumerológus teremtvénynek fordítja: „a - gar - gar” = vízi teremétvények.
F. Hommel pedig egyszerűen: „élőlénynek” értelmezi. valójában ez: nemzettet, vagyis gyermeket jelent. A sumér király és istennevek között gyakran szerepel - a „g i r” (g e r) szó - gyermek értelemben. Pl.
N i - i n - g i r - s u 	= Ég fényes gyermeke (isten)
N i - i m - g i r > N i - g i r 	= Ég gyermeke = fejedelem, főpap
S i n - M a h - g i r	= Holdisten - magasztos gyermeke
K i - e n g i r	= En - ki (Ki - an) isten gyermeke
Miután a „d u” is gyermeket jelent, szerintem ennek  ekvivalense:  E n - k i - d u. (további királynevek:
M i ĥ - g i r - D a g a n,
U r - g i - g i r.
Ezt a szót, ilyen értelemben átvették a sémi népek is, pl. S e n - n a   ĝ e r - i b = Holdisten fiúgyermeke vagy nemzett fia (ĝ e r - i b = nemzett fia).
Az Ó-Testamentumban Sumérföld neve: S i n - n a - h a r ahol a „h a r” (g a r - ból) ugyancsak gyermeket jelent. Holdisten gyermekeinek földje.
Ismeretes, hogy a sumérok az „atya, anya és gyermek” hármasság alapján képezik első számneveiket.
1 = a s (a d - s u - ból)
2 = m a - a n (a m a - a n - ból)
3 = e ŝ (p e ŝ = nemzés, szaporodás (= gyermek)
Az e ŝ = gyermek megfelelője: h a r - m u (gar -ból) ugyancsak - gyermek jelentéssel. A mai magyar törzsszámnevekben a „három” eredetileg tehát: gyermeket jelent. G a r - m u > ĥ a r - m u > ĥ a r - u m > h á r o m
D u ~ d u - m u = g y e r m e k
 Ez a szó szintén antikvitás (régiség). Mint önálló szó nyelvünkben már nem szerepel. D u - determinatívum-pótló névmással + m u: D u - m u = gyermek. Változatai: d i - t u > d i - t i. Emesal nyelvjárásban: d e - m e.
Nyelvemlékeinkben: az Ómagyar Máriasiralomban (1300 körül) még előfordul „f i o d u m” alakban.
S u m é r u l: i b i - u - d u - m u
Alakulása: bi - u - du - mu > fi - u - du - mu > fi - u - dum > f i - o - d u m.
Amint látjuk, itt a kezdő „i” és z zárhangzó „u” lekopott, a „b” mássalhangzó pedig „f”-é változott.
i b - b i > b i	= f i ú
u (u - n u -ból)	= ő, - övé
d u	= gyermek
m u	= névmás - itt: „enyém”
Jelentése: „f i ú g y e r m e k e m”
Címszavunkat igen változó formában, megtaláljuk még a magyar fejedelmi nevekben, a régi földrajzi neveinkben, sőt mint később látni fogjuk, közszavainkban is.
E l ő d (Eleudu): Elu - du (Ilu - du - ból) = É g (isten) gyermeke
O n d (Oundu): U n - d u (Unu - du) = É g gyermeke
A sumérok az Ég vagy Isten gyermekei!
D u - m u - z i (D u - m u - ŝ i) a T a v a s z isten neve igen sok változatban fordul elő.
D ö m ö s - D i m i s i (1171) D e m u s (1200) majd T i m i s ~ T e m e s (hely és folyónév).
Anonymus  Gestájában  (1200)  említett   „D e m u s”  név: T é m u s z” alakban megtalálható a jól ismert gyermek (kiolvasó) versikében „Antan Témusz szóraka Témusz” stb. 
Sumérul: A n -.t a - a n   D… s u r - r a - a k a   D…
a n - t a 	= é g e n (fennt)
a n 	= v a n - D…
s u r - r a 	= felragyogást
a k a (a g a)	= csináló D…
Ez tulajdonképpen a tavasz megszemélyesítőjének: D u m u z i istennek „D e m u s z n a k” - ősi köszöntése. Ennek sumér voltára P a s s László hívta fel a figyelmet. A D e m e és D é m u s z formát megtaláljuk az ősi magyar családi nevek között.

11.
F i ú,   f i a,   i f j ú,   f i a t a l

A fiú szót az előző (10.) pontban már elemeztem. A f i a szóban szintén lekopik az első szótag, d a  a  h a (g a -ból) birtokjel csatlakozik hozzá: b i - ĥ a > f i - ĥ a > f i a ide  vehető  még  az  „i f j ú” szavunk, amely - már lekopás nélkül  alakul:  i b i - ĥ u  >  i f i - ĥ u > i f i j u > i f j ú. Itt a h u (g u - g a -ból) már adjektívum képző.
Vö. ifjú úr, - népiesen „i f i j ú r”.  A  „f i a t a l”  szóban  a  „t a l” jelentése  t e l j e s (t a l vagy t i l).

12.
I k e r

A sumér nyelvben az 1 (egy) számnév egyik alakja „ge” vagy „gi”. Ez az „igi > ege”-ből származik, az első szótag lekopásával: jelentése ú r, férfi. A magyar nyelvben használatos 1 (egy) számnév hátsó lekopással jött létre - tehát i g > e g > e g y. (Lásd Halotti Beszéd i g.)

13.
S i h e d e r

Sumérul: ŝ i - g i d - e r > ŝi - híd - er > ŝ i - h e d - e r.
ŝ i - g i d -	= segít (szó szerint: kezét megragadja). A Halotti Beszédben: „s e g e d”.

e r 	= e m b e r, szolga (A. Demiel szerint)
Jelentése: s e g í t ő   e m b  e r, vagyis, aki a munkában közreműködik. Ennél többet mond a következő szó.

14.
L e g é n y 

Sumérul: l u - g i n
Elemzés: l u (emesal): l e	= e m b e r
G i n 	= s z o l g a - szolgálatot tevő
Alakulása: lu - gin > le - gin > le - gén > l e g é n y 
Jelentése: s z o l g á l ó (dolgozó) e m b e r
A legény szavunk népiesen: l e g i n y.

15.
K ö l y ö k - k ö l ö k

Sumérul: k u l - u k u
Elemzés: k u l (g a l -ból) 	= gyermek - f i ú
u g > u k u 	= ivadék, nemzetség, stb.
Jelentése: f i (nemű) ivadék, fiú - gyermek

16.
F a t t y ú - f a t t y a

Ez alatt mai nyelvünkben azt értjük, hogy a gyermek - mellékhajtás - vagyis nem a törvényes atyától származik.
Elemzés: b a 	= ö v é
a d 	= a t y a 
t u h,   t a ĥ	= k e t t ő, másik (Halevy)
Alakulása: ba - ad tuĥ >ba - at - tuĥ ä fa - at - tuĥ > t a t t y ú
Jelentése: a t y j a   m á s
Itt a b >f változás nyilván azért történt, hogy alakilag is különbözzék a hozzá igen hasonló következő szótól.

17.
B á t t y a

Sumérul: b a - a d - t i - h a - a
Elemzés: b a - a d 	= a t y j a
t i vagy t u (du vagy di -ből) = g y e r m e k (f i ú, i f j ú)
ĥ a (ga -ból) 	= datívusz eset
a (a - n a)	= ő
Alakulása: ba - ad - ti - ĥa - a > ba - atti > ba - atti - ha > ba - at - ti - ja > báttija > b á t t y a
Jelentése: a t y j a f i a (:atya - fi - neki - ő)

18.
Ö c c s e

Sumérul: u d - t i - ŝ i - e (u = ü > ö)
Elemzés: u d (a d alakpárja) = a t y a (őriző, védő)
t i vagy t u (du -ból)	= f i ú, gyermek
ŝ i vagy s u	= n e k i (datívusz eset)
e (e - n e)	= ő
Alakulása: ud - ti - ŝi - e > út - ti ŝi - e > utti - ŝe > utt ŝe > üccse >  ö c c s e
Jelentése: atya - fi - neki ő - vagyis a t y j a f i a
A 17. és 19. pont alatti terminusok még nem jelentettek sem korbeli, sem nembeli disztinkciót, hanem csupán azt jelölték, hogy egyazon atyának a fiai, vagyis testvérek. A minőségi szétválás - már a későbbi nyelvfejlődés során történt.

19.
P e r e p u t t y a

Sumérul: p e r - e   b u - u d - t i - ĥ a - a
Elemzés: p e r (ber - bar -ból) = t á r s (Genocse) - itt: élettárs
e - (e - n e)	= ő, övé
b u > p u (b a alakpárja) 	= övé, ő (névmás)
u d (vagy a d) 	= a t y a, őriző
t i vagy t u (d u - ból)	= f i ú, gyermek
ĥ a - a 	= többes jel (ga - ge = sok)
Alakulása: Lásd a 17. pontnál
Jelentése: É l e t t á r s a   és   a t y a f i a i

20.
Pá r - p á r j a

Elemzés: p a r- (b a r - b e r -ből) = társ, élettárs
ĥ a (g a, g e)	=birtokjel
Alakulása: b a r - ĥ a > par - ĥa > par - ha > p á r j a
Jelentése: É l e t t á r s a (tekintet nélkül a nemre.)
A szó alakpárja: b e r > p e r már nyelvünkben f é r f i élettársat jelöl.
b e r - ĥ e > per - ĥe > fér - je > f é r j
Egyébként a „férfi” szavunk is eredetileg  finemű  élettársat  jelölt.  p e r + i b i > p e r - b i > f é r - f i
Itt megjegyzem, hogy a sumér ékírásban a h és  j jel nincsen Dr. Varga Zsigmond - F á y - díjas professzor azonban - aláhúzza, hogy a beszélt nyelvben mindkét hangzó jelen volt.

21.
L e á n y z ó > l e á n y

Sumérul: G i l - e - a n - ŝ u
Elemzés: g i l > k i l (gal -ból)	 = l e á n y
e (e - ne) névmás	= ő
a n (e n alakpárja)	= ú r, tekintő
ŝ u (ŝag - ŝug - ból)	= kegyes, tiszta
E szónál nagymérvű lekopás történt. Eltűnik a szókezdő „g”, majd az „i” is. 
Elemzés: Gil - e - an - ŝu > il - e - an - ŝu > le - an - ŝu > le - an - zu > leanzo > l e á n y z ó.
Jelentése: Kegyes úr - leány (kegyestekintetű lány).
A „leány” szóban a kegyes „ŝu > zu > zo) jelző már elmarad.

V e n d é g = m e - e - n i -  d i - e g e

Elemzés: m e ( m u) v a - v u	= övé
e	= ház
n i (n a)	= ba, b-e   laítvusz 
d i (d e , d u)	= jövés
e g e 	=ő, övé
Jelentés: h á z á b a jövő

22.
S z ű z

Sumérul: s u - z i (u = ű)
s u 	= t e s t, (olv. s z ü)
z i (z i d - ből)	= becsületes, tiszta, tisztes
Jelentése: b e c s ü l e t e s (t i s z t a) t e s t ű

23.
H a j a d o n

Sumérul: G a - h a - a d - u n
Elemzés: g a 	= h á z
ĥ a (h a - a -ból)	= ö v é b e n (lokatívusz)
a d (a d a)	= a t y a (lehet genitívusz is)
u n (a n)	= l e v ő (particípium)
Jelentése: atyja házában levő (aki még nem ment  - férjéhez)
Alakulása:  ga - ĥa - ad - un > ĥa - ja - ad - un >  haj  -  ad  -  un  >  h a j a d o n 

24.
N á s z  - n á s z a

Sumérul: N a - a z a g > n a - a s a h > n á s z a 
n a	= fekvés, pihenés, hálás
a z a g 	= ővele, oldalán
Jelentése: vele fekvés, együtthálás = n á s z

25.
M e n y e g z ő

Sumérul: M  e - e n - e - g e - s u
Elemzés: m e vagy m u	= e m b e r, f ér f i
e n 	= ö v é - névmás
e - g e	= ő n e k i ,  ő h o z z á
s u	=a d á s, olv. sü > zü > ző
Jelentése: e m b e r é h e z (férjéhez) a d á s

26.
L a k o d a l o m - L a k o m a

Elemezzük előbb a l a k o m a szót:
l a (l a l -ból)	= teljes, bőséges
k u (g u -ból)	= evés, (eledel is!)
ma (m a r -ból)	= csinál
(g a r alakpárja)
Jelentése: B ő (teljes) evést csinál
(A lakmározik szóban még jelen van az „r”!!)
A l a k o d a l o m már ez kiegészül a „d a l” szóval, aminek jelentése: „f é n y e s”.
Ez a szavunk tehát azt jelenti, hogy fényes lakodalom, vagyis ünnepélyes.

27.
M e n y e c s k e

Sumérul: M e - e n - e - ŝ i - g e
Elemzés: m e vagy m u	= (ember férfi + en névmás = embere
e - ŝ i (s u)	= ő hozzá (latívusz
ge > ke (ke - en - ből)	=menni
Jelentése: szó szerint: „embere - ő hozzá (emberéhez) m e n t.
Más szóval: f é r j h e z   m e n t.
Ezt a szót az „E n - L i l és N i n - L i l „eposzban” „m u - u n - u ŝ - e” e m e k u dialektusban - találjuk és a sumerológusok „fiatalasszonynak” fordítják.
 Ez szemantikailag teljesen megfelel a „menyecske” szavunknak. Szerintem ebből elvonás a „meny ~ menye” szavunk. Egyébként vö. a 25. pont alatti menyegző szóval.

28.
N ő ~ n e j e

A sumér nyelvben a „n i - i n” úrnőt jelent.
n i (n u , n e)	= n ő
i n (e n , u n) 	= úr (tekintő)
Ehhez képes: n i  + g e (birtokjel) = n ő j e - n e j e
Alakulása: n i - g e > n e - ĥ e > n e - j e
A n e j e szó mai nyelvünkben azt jelenti, hogy - n ő n e m ű élettárs - vagyis felesége.
Dr. Varga Zsigmond a „n é n e” szót (idősebb nővér) a „n i - i n”-ből származtatja. Ez szemantikai változással lehetséges is. Maga a „n ő v é r” szó bár - valószínűleg belső keletkezésű -, de szintén sumér szó.
n i (n e, n u) 	= n ő (nőnemű)
b e r (b a r - b u r -ból)	= t á r s, de testvért is jelent.
Dr. Varga Zsigmond és J. Halevy szerint, sőt A. Demiel szerint v é r (b u r) jelentése is van. Itt a „b” = „w”, n i - b e r > n e - w e r > n ü - w e r > n ő - v é r.
Ide tartozik még a „b a r á t” szavunk is.
b a r - a t u = testvérként cselekvő.
Egyébként „b a r á t” szavunk latin fordítása: f r a t e r, ami testvért jelent.

29.
A s s z o n y

Régi nyelvemlékeinkben ez a szó - több alakban fordul elő. Leggyakoribb: az „a s s  u n”, „a z z u n”, „a s s z u n” forma, de előfordul „a s z e n” (1197 és a Halotti Beszédben - 1200 ) „a c h s i n” alakban is.
Sumérul: g a - ŝ a - a n
Elemzés: g a 	= h á z
ŝ a (s a g, ŝ u g - ból)	= kegyes, tiszta, fényes
a n (e n, i n, u n)	= ű r n ő (tekintő)
Jelentése: a ház kegyes úrnője
A s s z o n y szavunk - tehát már fejlesztett forma.
Elemzése:  a ŝ	= h á z a. Ez a szó a g a - ŝ u -ból jön a szókezdő g és a szóvégi u hangzó lekopásával.
ŝ u (s a g -ból)	=kegyes, tiszta
u n (e n , i n, a n) 	= úrnő
Jelentése ugyanaz. Az „a c h s i n” (Halotti Beszéd) szó ugyancsak a sumér nyelv alapján magyarázható!
A „ga - ha” = háza, lekopással a fenti g a - ŝ u > a s - fejlődés analógiájára: a h (a c h) lesz, a ŝ i a s a g -ból, az i n pedig az (e n, u n = ú r n ő) legrégibb alakja, - így lesz tehát: a c h s i n.
Az a s z e n - szóban (1197) pedig már az „e n” forma szerepel. Az „a c h s i n” ősi formát vették át az oszétek, s ezért tekintették korábban nyelvészeink - az „a s s z o n y” -t  a l á n jövevény szónak. (lásd. B. Lőrinczy Éva, a Königsbergi töredék, Bp. 1953. című munkáját.

30.
H ö l g y - h ö l g y e

Ez két szóból tevődik össze:
1.)	g e l - g i l (g a l - g u l - ból) = gyermek, leány, és
2.)	i g i > e g e - lekopással: = g e = ú r, tekintő, uralkodó. (vö. Ĝe - du - an - na = az Ég (a n - n a) sumér főpapnő nevével, urának [Ĝ e) gyermeke - lánya) du]
Alakulása: ĥel - ge > hel - ge > hel - gye vagy hül - gye > hülgy  >  h ö l g y.
Jelentése: úr (gyermeke) - l e á n y a

31.
Á r v a

Sumérul: a - a r - b a
Elemzés: „a” (a d-ból) 	= a t y a, de Halevy szerint az „a” a n y a is lehet!
a r (r a - ból) metatézissel) 	= datívusz eset
b a (b a d -ból) 	 halott
Jelentése: a t y j a - h a l o t t

31/a.
U n o k a

(Régi: unuka, unoka, onoka, a Teleki kódexben „vonoka”)
Sumér: M u - u n - u k a - későbbi olvasat: W u - u n - u k a
Elemzés: m u (w u) 	= gyermek, fiú, René Labat szerint: f i l s.
m u - u n vagy w u - u n	= gyermeke, fia
u g - u k u 	= gyermek, ivadék
Jelentése: gyermekének gyermeke (fiának fia)
Ezt a szót még az ó-egyházi szláv vette át a suméroktól vagyis a magyaroktól „v n u k” formájában. Miklosevich szerint a bolgár - szlávban a „m n u k” alak is megtalálható.

32.
Ö r e g - i d ő s

Sumérul: u r - e - g a (ü > ö)
u r 	= őriző, vigyázó
e (vagy e ŝ)	= h á z
g e (vagy g a) 	= -nak, nek (genitívusz eset)
Jelentése: a ház őrizője (aki otthona marad

Sumérul: u d u - u ŝ
u d u 	= i d ő
u ŝ	= adjektívum képző

33.
V en d é g

Sumérul: W e - e - n i - d i - e g e
Elemzés: W e - (m e, m u -ból)	=ő, ö v é (m = w)
„e”	= h á z
n i vagy n a	= latívusz: -ba, -be, -hoz, -hez
d i vagy d u	= menés, jövés
e - g e (=e - n e)	=”ő” (:ge - en = lenni
Jelentése: h á z á b a   j ö v ő

34.
A g g a s t y á n

Sumérul: A g - g a - ŝ i - t i - a n
Elemzés: a g a (a g - g a)	= v é g e, b e f e j e z é s e pl. 
aga-udu-ge	= i d ő (időszak) végéig.
ŝ i vagy ŝ u 	= - o n, - e n, - ö n lokatívusz
t i (t i l - ből)	= é l e t
a n (vagy e n)	= l e v ő, partícium
Jelentése: Az élet végén (befejezésén) levő.

x  x   x   x   x   x

Utószó

Jelen tanulmányomban - alapszókincsünk - elöl megjelölt csoportjából - , mintegy 60 szót vizsgáltam meg és egyeztettem - az ősi sumér nyelv megfelelő szóanyagával.
Itt tulajdonképpen - egy és ugyanazon nyelv archaikus és modern - formájának összehasonlításáról van szó!
Az eredményes egyeztetést az tette lehetővé, hogy a sumér nyelvet - nem mint holtnyelvet, hanem mint ma is élő - nyelvet - fejlődésében - vizsgáltam.
Közel 6000 éves időtávolságot kellett áthidalnom, helyesebben szólva - e hatalmas idő folyamán történt nyelvfejlődést kellett nyomon követnem és áttekintenem.
Ezt lehetővé tették:
I.	Az összehasonlító nyelvtudomány hagyományos módszereinek alkotó módon történt felhasználása.
II.	Az analitikus (elemző) módszer racionális alkalmazása.

A d   I.
Már tanulmányom elején nyomatékosan felhívtam a figyelmet a hangzók - fejlődési vonalának rendkívüli jelentésére.
Ez - valójában - az e g é s z nyelv - életében történt hangzóváltozások: fejlődési tendenciák, időrendi-kronologikus - felsorolása. Az uráli (finnugor) nyelvészek szerint egy hangzónak - egy (esetleg) két szabályos hangmegfelelőse lehet.
Már pedig kétségtelen, hogy - a tapasztalati tények alapján egybeállított - hangsorozat: fejlődési vonal - minden egyes hangzója szabályos hangmegfelelés!
Előfordul ugyan, hogy egyes hangzók a fejlődésben megrekednek, mások viszont egy-két fejlődési fokozatot átugornak, mindazonáltal a fejlődési vonal lényegesen megkönnyíti a kutató munkáját és egyben igazolja:
„a   s z a b á l y o s   h a n g  m e g f e l e l é s t.”

A d   II.
Az etimológiai kutatásban - a magam részéről - különleges fontosságot tulajdonítok: az a n a l i t i k u s (elemző) módszer alkalmazásának.
Ezt - leghelyesebb - egy-két példával szemléltetnem.
„N y i t” (öffnen) szavunknak a sumér nyelvben: a „t u h > t u” - szó felel meg. A kutató megállapítja, hogy mindkét szó egytagú - itt - egyezés nem lehetséges! Ellenben az a kutató, aki ismeri a névmások - determinatívum-pótló szerepét és az analitikus módszert használja - „n y i t” szavunkat már két (2) részre bontja: „n i + t u ĥ = az ő nyitása (n i - t u ĥ > n i - t u > n i t > n y i t)
Megkaptuk tehát a „n y i t” igénk etimonját.
Vegyünk egy másik szót: „n é v” (n e v e)
Sumérul: m u > w u (emesál: w e) = nevezés, név.
Alakulása: n i - w u > n e - w u > n e - w e > n é v
A lelkiismeretes kutató tehát az analitikus módszert nem mellőzheti.

x   x   x   x   x   x   x   x   x   x   

Tanulmányomban nagy figyelmet fordítottam - az ugyancsak fontos szemantikai (jelentéstani) változásokra is. csodálatosképpen - némely szavunk eredeti jelentése - oly meggyőző és tökéletes, hogy szinte - az „Értelmező szótárba” kívánkozik. Pl.:
c s é p h a d a r ó	= termést (szemet) verő bot
i n c s e l k e d i k 	= szemét, kezét, sokat jártatja
c s e l e k e d i k 	= kezét sokat jártatja
i m l e t (régi)	= nyelvét jártatja (szopik)
i k e r 	= egynemzésű

S z á m n e v e i n k    e r e t e

A magyar számnevek eredete, különösen a tudománytörténet szempontjából, nagy jelentőségű. E fontos és érdekes kérdés nemcsak a tudományos világot, de a nagyközönség széles rétegeit is érdekli. Az utóbbi időben egy akadémiai tanulmány és ennek nyomán egyes folyóiratok is foglalkoztak a szóban forgó kérdéssel. Végső eredményként leszögezték, hogy számneveink  nagyrészt  u r a l i vagyis f i n n u g o r eredetűek. Ezzel szemben komoly tudósok szerint, maguk a finnugor számnevek átvétel eredményei, vagyis idegen eredetűek.
Ezért tartom szükségesnek a felvett kérdés további vizsgálatát egészen a gyökerekig ható kutatással.
Kutatásunk kiinduló pontja.
Századunk fordulóján, az első évtizedben, kitűnő nyelvészünk, Munkácsi Bernát, aki nemcsak az urali, de az altáji és sémi nyelveknek is alapos ismerője volt, sőt a s u m é r b a n is jártasságot szerzett, részletesen is foglalkozott a felsorolt népek számneveivel. Kutatásai során már akkoriban sok és lényeges egyezést mutatott ki az ókori Mezopotámia népeinek számneveivel. különösen feltűnőnek állapította meg, hogy az uráli népek „ugor” csoportjában a „h é t” nemcsak 7-es számot, hanem „hetet”, azaz hétnapi időtartamot is jelent. Szerinte ez a kettős jelentés egészen egyedülálló és a babilóniai-asszír kultúrkörön kívül egyetlen más népnél sem fordul elő. Itt meg kell jegyeznem azt a tényt, amit ma már minden szakember elismer: a kezdeti akkád-babilóniai kultúra teljesen sumér jellegű volt.
Munkácsi szerint a 6-ig való finnugor számolás az un. Sexagenális számrendszeren alapszik. Ez szintén sumér eredetű, és a sumér „holdkultusz”-ra vezethető vissza (5 x 12 = 60), ahol a holdhónapok száma 12. a hét nap, vagyis az „idő-hét” az úgynevezett holdfázisokat jelentette. Az ugor „h é t” pedig a babilóniai-asszír „s i b i t t u” (s a b a t u) szónak -, amely ugyancsak kettős jelentésű, az átvétele.
A „sibittu - sabattu” a sumér „ŝ i - b a d” (variánsai: ŝi - bid, ŝa - bad) szó fejleménye: megszabadulást, szabaddá-tevést jelentő értelemmel. Ebből arra következtethetünk, hogy eredetileg nem hetet (holdfázist), hanem a teliholdat (holdtöltét) jelentette.
Itt megjegyezzük, hogy a ŝi - bad, ŝa - bad szónak (mely a mi s z a b a d szavunk eredete!) más kifejezési formája i g i - d u vagy g e - t u ĥ. Mindkettő jelentése: szemet megnyitó, azaz tekintő, tehát s z a b a d   e m b e r, szemben a rabszolgával, aki „igi - nu - du” tehát szemet n e m nyitó, nem  t e k i n t ő,  tehát  n e m    s z a b a d.
Munkácsi Bernát arra a végső következtetésre jut, hogy az altáji (keleti ág) és a finnugor népeknek a műveltségében a sumérok voltak „ősi mesterei”. Irányadóként fogadjuk el ezt a véleményt és vizsgáljuk meg számneveinket a s u m é r nyelvi alapon.

A   s u m é r   s z á m n e v e k r ő l   á l t a l á b a n

A sumér számnevek vizsgálatánál már eleve megemlítek egy szembeötlő sajátosságot. Ez abban nyilvánul, hogy egy és ugyanazon szám kifejezésére több formát is alkalmaz. Ennek oka - szerintem - egyrészt a sumér „városállamok” egymástól független alakuló kultúrköreinek különbözőségéből fakad, másrészt az a gyakorlat, hogy a sumér papok, később a sémi írnokok, igyekeztek az egész birodalom területén használatos számnevek é k i r a t o s rögzítésére. Ez, a sumerológusok szerint arra vezetett, hogy a sokszerűség folytán ma is számos kifejezési forma megoldatlan, bár létezésük logikusan következtethető.
A sumérok k e z d t e t b e n ötig számoltak. Primitív módon: u j j a i k o n. az egyik kézen kezdték, a másikon folytatták, illetve ismételték az 5 hozzáadásával. Így jutottak el a 10-hez. Szerintem éppen ezért a t í z e s számrendszer megelőzte a csillagászattal összefüggő h a t v a n a s (sexagezimális) számrendszert. E téren azonban a vélemények megoszlanak.

A   s u m é r   s z á m n e v e k   r é s z l e t e z é s e

Már mint említettük, kezdetben „ötig” számoltak ujjaikon. A kéz ujjait nyájhoz, vagy kis családhoz hasonlították: 1 = atya, 2 = anya, 3 = gyermek (fiú),  4 = leány, 5 = pásztor, vagy más változatban: 1 = úr (első ember, férfi, 2 = hitves(társ), stb. mint fent.
 E l e m z é s :
1. a s (a d - ŝ u - ből)	= a t y a 
g e (ige - ege - ből) 	= e l s ő (szótaglekopással)
Eredeti jelentése: szemet nyitó, tekintő, szabad ember, ú r, egy, eleje, első, stb.
d i - i ŝ vagy d e - e ŝ (ide-e ŝ -ből első lekopással)
g i - i ŝ vagy g e - e ŝ (ige-e ŝ - ből első lekopással)
= e g y, e l s ő, ú r, u r a l k o d ó, stb.
Az akkádban „gy” = id, ed, ami a sumér „idi”-ből származik. Jelentése: s z e m.
2. m a - a n (ama - an - ből) 	= a n y a (a m a -ból első lekopással). Változatai: mi - in, me - en, mu - un.
k a s (kas - da -ból)	= t á r s, h i t v e s
eredetileg: k e ŝ - d a 	= hozzákötött, hitvestárs
t a b (t a p)	= 2, hozzáilleszt, tapaszt (itt inkább k e t t ő s, i k e r értelemben).
t a ĥ vagy t u ĥ	= közeli, mellette lévő, másik
3. e ŝ vagy u ŝ	= gyermek, vár, stb.
Joseph Halevy itt megemlíti a d u = teljesen és a
d u - m u - u s 	= szintén gyermek szavakat.
4. l i m - m u vagy l a m m u = l e á n y a. szerintem teljesen:
k i l - i m - m u
k i l	= l e á n y 
i m - m u	= ö v é
Együttes jelentése tehát	= leánya
Fritz Hommel szerint:
n i - in	= n é n e is „n é g y”-et jelentett. Ez összetételben n i, pl. n i - ŝ i = h ú s z: n i = négy, ŝi vagy ŝu  =  k é z, ami számtanilag = 5, tehát 4 x 5 = 20.
5. i - a = id, ad, ud	= ő r i z ő, p á s z t o r
A sumér nyelvben a „d” hang sokszor lekopik, így a d > a = a t y a. a pásztor eredetileg u d, de később már i d formájával is találkozunk. Pl.
g a - a s - i d - d a > kasidu = a ház őre(ura) vagy g a z d a. Ez volt a kéz utolsó ujja, tehát végsőszám.
Az ujjon való számolás 6-tól már a másik kézen történik, illetve az „5” hozzáadásával újból kezdődik.
6. a ŝ vagyis a - a s	= 5+1 =6
7. i - m i - i n vagy u - n u - u n = 5 + 2 = 7
8. u s - s u vagy u s - s a = (
us = 3, su = kéz = 5	= 8 (5 + 3) = 8
9.i l i m u, i + l i m u	= 9 (5 + 4) = 9
10. „u”	= 10
Szerintem ez a végző szám ugyancsak az u d = őriző, pásztor szóból származik a „d” hang lekopásával.

A   m a g y a r   s z á m n e ve k  e r e d e t e   1 - 1 0 - i g

Számneveink 1-10-ig kivétel nélkül, mint látni fogjuk -, s u - m e r   e r e d e t ű e k. A tízen felüli számnevek pedig ezen épülnek fel, tehát végső soron szintén sumer származásúak. 
1. - E G Y Ez a tőszámnevünk a sumér igi > ige > ege szóból ered. Jelentése: s z e m. (Alakpárja: idi > ide). Az i g e > e g e tulajdonképpen elvonás az i g e - t u ĥ > g e - t u ĥ -ból = szemet megnyitó, tekintő, további jelentései: szabad-, első ember, úr, eleje, egy, első, stb.
A magyar i g > e g (így, egy) a fenti alapszóból (ige-ege) jött létre. Ez a Halotti Beszédben még i g (olvasata í g y), de későbben már E G > E G Y. a „g” hang fejlődése: g > h > j > gy. A sumérban az „egy” tőszámnévként főleg a „GE” volt használatos. Ez ugyancsak az ige>ege szóból származik, de első lekopással.
Nyelvemlékeinkben első előfordulása a Tihanyi Apátság Alapítólevelében 1055. „G n i r” vagyis g e - n i - i r = első fejedelem. Ezt a formát több közszavunkban is megtaláljuk, nevezetesen:
Ŝ E - E N - G E 	= z s e n g e, első termés
Ŝ E - M U - G E	= c s e m e g e - termés eleje
G I - E N - G E > G E - E N - G E	= g y e n g e (tulajdonképpen: első járású, járni kezdő, stb.)
S U - G E 	= s z ü g y e, vagyis a test eleje
S U olv. „szü”	= t e s t
Az i d e - e ŝ vagy d e - e ŝ alakot az ide - es -ből szintén megtaláljuk a magyar nyelvben az „i d e s” vagy, ’des anya szóban: ide - e ŝ vagy de - e ŝ = első anya.
Palócföldön sokszor hallani a „desanyám” szólásmódot, sőt a Garam mentés az „i d e” (sic!) megszólítás is gyakori.
2. - K E T T Ő (K É T) tőszámnevünk a sumér K A Ŝ (elvonás a K A Ŝ D A -ból) egyenlő a 2 számnévvel, és azonos eredetű. Az alapszó tehát: k e s - d a = hozzáfűz, köt. Ez előreható hasonulással: k e d - d a, illeszkedéssel k e d d e (vö. „k e d d” a hét második napja!), majd a sumérban a szokásos „d > t” hanghasonulással „k e t t e > k é t”.
A „k ö t” szavunk a Halotti Beszédben még mint „k e t” szerepel. A k e ŝ forma a k ö t igénk felszólító módjában él tovább, mint k e s d > k ö s d! 
e - e ŝ - k e d > e s - k e t = hozzáköt, vagyis e s k e t.
A sumér 2 (kettő) törzsszámnévnek összes kifejezési formái megörökítődnek a közszavainkban. Ezekből párat bemutatok az alábbiakban:
m a - a n -ból: ma - an - gur - u - luĥ = két henger (szó szerint: két körforgással járó), azaz m á n g o r l ó.
k a ŝ -ból: kaŝ - in - tuh - as = kettős szemnyitás, azaz: k a - c s i n t á s.
k a ŝ - k u r - i n - g a - u =  kettős  fordulatú  utat  csináló  =  k a c s k a r i n g ó s.
t a ĥ - t u ĥ -ból: ma - aŝ - ta ĥ - ĥa = vagy mu - uŝ - tu ĥ - ĥa = második anya, vagyis m o s t o h a.
3.  H Á R O M tőszámnevünk legrégibb formájával a Tihanyi Alapítólevél „szórványai” közt találkozunk: h a r m u. 
Ugyanígy fordul elő a Halotti Beszédben. Ennek eredete a sumér G A R, G E R, G I R szóra vezethető vissza.
G A R - M U = g y e r m e k e (nemzettje). Ebből láthatjuk, hogy a magyar „gyermek” alapjelentése: „h á r o m”
Alakulása: gar - mu > ĥar - mu > har - mu.
A „m u” = ő, övé, metatézissel: „u m” - így lesz később „h á - r u m” - „h á r o m”. a „gar” szót megtaláljuk a „gyarló” szavunkban: gar - luh = gyermekként járó,  tehát gyámoltalan, g y a r l ó.
Alakpárja pedig a „g y e r m e k” szavunk tőszava: g e r - m u - k e = g y e r m e - k e.
Így ismerjük a Königsbergi Töredékből.
4. - NÉGY számnevünk a sumér - n i - i n, röviden n i = 4 számból eredeztethető. Ősi jelentése „n é n e - n ő v é r”. N i - n e vagy n i - g e -ből ered a magyar n i g y > n é g y tőszámnevünk.
A n e, illetve e - n e -ből a birtokos személynévmás egyes szám 3. személye rekonstruálható. A g e ugyancsak birtokjel.
5. - Ö T (régi formában „et”) a primitív, vagyis az ujjon-számolás utolsó száma.
u d - u t - u t u l 	= őriző, pásztor
Közismert, hogy a pásztor a nyáj után utolsóként ballag. Őrizője a nyájnak. „ő r i z ő j e” a sumérban U T U L - Ŝ U.
6 - H A T Míg kezdetben az „ö t” volt a befejező szám, a hatvanas (sexagezimális) számrendszerben viszont a „h a t” tölti be ezt a szerepet.
A magyarban „h a t” tőszámnév a sumér a g a - t u -ból első hangkopással jött létre.
 Alakulása: g a - t u > ĥ a - t u > h a - t u > h a t
Jelentése: befejez,m véget ér. Ez azt jelenti, hogy a számláló - ebben a számrendszerben - a művelet végére ért.
Ez az alapszó A. Deimel szótárában így szerepel: KA - TU = zu Ende gehen, fertig sein.
7 - H É T számnevünk is az előbbi rendszerhez, a sexa-gezimálishoz csoportosítható, illetve annak maradványa. A „hattal” befejezett számolási művelet a számláló újra kezdi. Ez abból is kitűnik, hogy a sumér g e (i g e) = 1 (e g y) tőszámnév megismétlése, de annak teljes formájával: g e - t u (i g e - t u ĥ -ból).
Alakulása: g e - t u > ĥ e - t u - h e - t u > h é t.
Így szerepel Anonymusnál: „h e t u - m o g e r”
8 - N Y O L C (népiesen: n y ó c!) Ez a számnevünk, éppúgy, mint a következő „k i l e n c” szám is visszatérést jelent a legősibb számképzéshez: 5 + 3. n u - u s vagy n a - u s = gyermeke, tehát 3 + S U (kéz), amit számtanilag 5 (öt)-nek magyarázunk: nu - us - su > nu - us = nyolc.
9 - K I L E N C Ez a sumér k i l - i n vagy k i l - e n = leánya vagyis 4 + s u = 4 + kéz (su),  azaz  5  összetétele.  Összeolvasva:  k i l - e n - s i azaz 4 + 5 = 9
10 - T Í Z Ez a sumérok által ugyancsak használt tízes számrendszer végső száma.
t i - i s (t i - s i - ből) 	= vége, befejezése.
A számláló tehát a „tízes” számrendszerben is elért a számlálás végéhez, s így a számlálás teljes. A t i (t i l -ből) jelentése: vége valaminek, befejezése, de azt is jelenti, hogy „teljesnek lenni” a s i vagy metatézissel i s eredetileg datívusz, de a nyelvfejlődés során a birtokos névmás egyes szám harmadik személyévé  vált:  ö v é.

S z á m n e v e i n k   e r e d e t e   1 0 - e n   f e l ü l

20 - H Ú S Z Ezt a számnevet a sumér 4-es számnévből a „n i” és vele együtt a számtanilag ötöt jelentő „s i” (s u) szó összetételeiből képezte: n i + s i vagy jobban n i + i s : 4 x 5 =20.
A mi h ú s z számnevünk hasonló képzés eredménye: „kud” + „kud” = 2 + 2 = 4 és a kéz, amely ötöt jelent. kud - kud - su  összevonása: "„ u s s "„= 4 x 5 = 20. itt azonban elképzelhető más megoldás is, pl.: kus - u = 2 x 10 = 20 (u = 10).
30 - H A R M I N C Sumérul: har - um - mi - in - si. Összevonása: har - mi - in - si. Elemről-elemre részletezve: har - mu > har - um = 3. a mi - in vagy mu - un = 2. a s i vagy s u = k é z = 5. a mi - in si = 2 kezet jelentene, tehát számtanilag 10-et. Így összegezve elgondolásunkat: 3 x 10 = 30 vagyis háromszor kétkéz!
Itt felhívom a figyelmet arra, hogy a sumér írásban, különösen a felsorolásoknál csak az első számot írták ki teljesen, az utána következőket már csonkították, amit a glosszákban, magyarázatokban külön jelöltek ilyen dorám: n u - t i l = nem teljes!
Ehhez képest a „30” utáni számneveknél a s i vagy s u szó eltűnik, ti. a m a - a n avagy m i - i n szavakután, de jelentésük is megmarad, még továbbra is „t í z”. Ugyancsak szem előtt kell tartanunk, hogy a sumér „m” ékjelnek volt egy „w” hangértéke is, illetve olvasata, ami azt jelenti a mi szempontunkból, hogy az idézett ma - en = wa - an olvasattá válik.
40 - N E G Y EV E N Az előbbiekből következtetjük: ni - ge - we - en = 4 x 10 = 40. tehát látjuk, hogy itt már a si vagy su elmaradt és a mi - in vagy me - en olvasata átváltozik we - en formává. A sumérok 40 gyanánt tehát a ni - mi - in formát használták, amely összevonással = ni - in = 40.
50 - Ö T V E N E számunknak ősi sumér megfelelője: u t u - w  e - e n vagy u t - w e - e n. Az emesal dialektusban pedig e t e vagy e t - w e n, 5 x 1 0 = 50.
A Győr-megyei Öttevény község neve ezzel teljesen azonosnak látszik (utu -min). Az ötven egyébként „Ellil vagy Enlil”-nek a sumérok ősi, nemzeti istenének volt szent száma a számelmélet szerint. Ez a helységnév ennek az ősi istennek nevét örökítette meg. Nyelvemlékeink között (1171 - Utuend) egészében: Út - wen - di) formában fordul elő, ennek jelentése azonban „ötven” vagyis En - lil - nek gyermeke.
60 - H A T V A N Sumérul: ha - tu - wa - an (6 x 10). Hatvan a  sumér isteni triász, „szentháromság” legfőbb tagjának A n vagy A n u istennek a szent száma. Magyarországon Hatvan városunk nevében maradt fenn.
70 - H E T V E N Sumérul: he - tu - we - en (7 x 10)
80 - N Y O L C V A N Sumérul: nu - us - wa - an
90 - K I L E N C V E N Sumérul: kil - en - si - we - en
F. Dangin francia sumerológus szerint a sumérok a százas és ezres számneveket nem ismerték. Ezt ilyen formában nem fogadhatjuk el, hiszen sokkal magasabb értékű számokkal is dolgoztak, mint pl. 3600, 36.333 és 360.000, ami azt bizonyítja, hogy a közbülső számokat igenis ismerniük kellett. A francia tudós véleménye legfeljebb úgy fogadható el, ha feltételezzük, hogy még ezeknek a számoknak az előfordulásával az ékiratos táblákon eddig nem találkoztunk.
100 - S Z Á Z ez két sumér szóból tevődik össze: s a g vagy s i g = szám, érték, z a g vagy s a g = f ő. Miután a sumérban ismert a „g” lekopás: s a - z a vagyis: „f ő s z á m”
1000 - E Z E R Ez a számnevünk is sumér eredetű. Miután a suméroknál ismeretes volt a köbre emelés, ezt a  műveletet  e s -  a r a hangillesztéssel e s - e r e néven nevezték, amelynek etimologizált értelme: három szorzás. Ez úgy értendő, hogy a „tízes” számrendszerben 3 tényező szorzata: 10 x 10 x 10 = 1000. megjegyzem, hogy az s Z z változás a sumér hangtanban kimutatható.
Ezzel befejeztük számneveink eredetének vizsgálatát. Az elmondottak alapján megállapíthatjuk, hogy a magyar számnevek a sumér számnevekkel részben egyezőek, részben pedig ugyanazon számképzési törvény alapján jöttek létre, de egytől-egyig sumér eredetűek. Ugyancsak megállapíthatjuk, hogy az elsorvadt sumér számnevek részben közszavainkban, részben földrajzi neveinkben (pl. t a b = 2, T á p i o = kettős (iker) folyó, stb. élnek tovább.
Végső konklúzióként megállapíthatjuk, hogy a magyar számnevek (különösen 1-10-ig!) az egész sumér számfejlődésnek a valóságos képét adják. Ebből viszont minden kétséget kizárólag a sumér és magyar népek között fennálló genetikuskapcsolatra is jogunk van következtetni.
Az altáji- de különösen az urali (finnugor) népek számnevei is több egyezést és hasonlatosságot mutatnak a sumér nevekkel. Ezért fontos lenne annak megvizsgálása is, hogy ezek a hasonlóságok szintén genetikus jellegűek-e

Budapest, 1971. január 25.

T ö r ö k   eredetűnek   tartott   „j öv e v é n y”   szavaink 

1.
B ö l c s ő

Sumérul: b u l - s u (u > ü > ő)
Elemzés: b u l vagy b a l 	= ingat, mozgat (R. Labat)
	s u 	= t e s t
Jelentése: t e s t e t ingató, mozgató.

2.
B ö l c s (régi: bulcha, belch)

	Sumérul: b u l - z u
Elemzés: b u l, b a l	= kiemelkedő, magas, nagy
		z u 	= tudás, ismeret
Jelentése: m a g a s   t u d á s ú

3.
B á t o r (b á t h o r)

	Sumérul: b a t - u r
Elemzés: b a t (b a d úból)	= kiemelkedő, nagy, magas
		u r (g u r > h u r -ból)	= hős, herosz, férfi
jelentése: n a g y (kiemelkedő), h ő s

4.
B o s z o r k á n y

	Sumérul: b u z u r - g a - an
Elemzés: b u z u r	= titkos dolog (misztérium)
		g a  	= csinál 
		g a - a n 	= csináló
Jelentése: titkos dolgokat csináló

5.
V a r á z s l ó 

	Sumérul: b a r - a - ŝ i - l u h (b = w)
Elemzés: b a r a	= távol, messze
		s i (latívusz)	= - b a, - b e
  		l u ĥ (lag, lug - ból)	= m e n ő 
Jelentése: távolba menő (ti. a lelke)

6.
K u r u z s l ó 

	Sumérul: k u r - u - ŝ i - l u h
Elemzés: k u r - u - ŝ i	= körjárásban (körbe)
		l u h (lag, lug -bó)	= m e n ő 
Jelentése: k ö r b e j á r ó (ti. a beteget)
A suméroknál úgy gyógyítottak, hogy a kuruzsló a beteg ágyát körbejárta, s így mondta a „ráolvasást”.

7.
R é v ü l 

	Sumérul: r i - u l
Elemzés: u l 	= távol
		r i 	= menés
Jelentés: távol menés

8. 
T á l t o s

	Sumérul: t a - l a h - t u - u ŝ
Elemzés: t a - l a h 	= távolmenés
		t u 	= csinál
		u s	= kéző
Jelentése: távolmenést csináló

9.
 O k t a l a n

	Sumérul: u g - t a l - a n
Elemzés: u g 	= é r t e l e m ,   é s z (Vö. I. András-kori ima: u g t a l a n (n) azun níp

10.
S z á m

	Sumérul: s a m (s a - m u)
Jelentése: érték, ár, becs (szám az érték kifejezésére szolgált a suméroknál).

11.
T a r

	Sumérul: levágott, letarolt (LR. Labat)

12.
Á r a d

	Sumérul: a - r a - d u
Elemzés: a 	= v í z
		a r a 	= m e n é s,   j á r á s
		d u 	= c s i n á l 
Jelentése: víz jövést csinál - vagyis á r a d.

13.
Á r o k

	Sumérul: a - a r - k u > a - a r - u k
Elemzés: a 	= v í z
		a r 	= m e n é s, f o l y á s
		k u > k i 	= h e l y
Jelentése: víz átfolyásának helye.

14.
S e r e g

	Sumérul: ŝ a r - u g
Elemzés: ŝ a r 	= t ö m e g,  s o k a s á g
		u g >e g	= n é p 
Jelentése: népsokaság, néptömeg

15.
G y a r l ó  (esendő)  

	Sumérul: g a r - l u h
Elemzés: g a r (g e r)	= gyermek, (nemzett)
		l u h (lag, lug)	= j á r
Jelentése: gyermekként járó - (esendő)
(A g a r - g a r = víz gyermeke vagy vízi teremtmény - Delitzsch)

16.
Di s z n ó (régies: g e s n a u)

	Sumérul: g i ŝ - n a - u vagy d i ŝ - n a u
Elemzés: g i ŝ vagy g e ŝ > (k i s) = sertés
		d i ŝ	= sertés
		n a - g u > n a - ĥ a - h u > n a - u = nagy
		g u 	= adjektívum képző
Jelentése: n a g y   s e r t é s
Megjegyzem, a sumér nyelvben a ŝ a ĥ is sertést jelent, pl.: e m e - s a h > e m - s e = anya (nőstény) sertés vagyis e m s e.

17.
B a r o m

	Sumérul: b a r - u m
Elemzés: b a r = puszta, mező
		u m - a m 	= marha
Jelentése: pusztai marha

18.
H í r

	Sumérul: g i r 	= k ü l d é s,  ü z e n e t
Alakulása: gi r > h i r > h í r

19.
K ü r t ő

	Sumérul: k i r - t u h
Elemzés: g i r > k i r >k ü r 	= k e m e n c e 
		t u h	= n y í l á s
Jelentése: kemence nyílása

20.
K a p u 

	Sumérul: k a - a b u
Elemzés: k a 	= nyílás, kapu
		a b 	= h á z
		u (k u)	= h e l y
		a b - u 	= h á z h e l y
Jelentése: a házhely kapuja (nyílása)

21.
S z é r ü

	Sumérul: s u r ~ s u r - r u = h a t á r
Emesal nyelvjárásban: s e r + u, jelentése: határhely, szérü (u=ü) vö. szerfelett = határfelett, szertelen = határtalan.

22.
G y ü m ö l c s

	Sumérul: g u - m u - i l - ŝ e
Elemzés: g u 	= n ö v é n y 
		m u 	= f a 
		i l 	= t e r m é s
		ŝ e	= s z e m
Jelentése: fa termése, szeme
Vö. G i m i l - s i n = H o l d i s t e n   g y ü m ö l c s e

23.
T ü k ö r (régi: tükür, K.T: tüker)

	Sumérul: t u ĥ - g u r > t u - k u r vagy t u ĥ - k e r
Elemzés: t u ĥ > t a ĥ	= másik, mása, (kettő is)
		g u r (g e r) > k u r (k e r) = megfordít, fordul (Deimel)
Jelentése: fordított mása (személynek vagy tárgynak)

24.
E g y h á z (régi: ighoz, edház, stb.)

	Ez két sumér szóból tevődik össze:
	a.) u d (u d u) vagy u g (u g u) = világosság
	b.) g a - ŝ u > g a ŝ >h a ŝ 	= ház
Jelentése: világosság háza. Más sumér szóval: u d - u n u = világosság háza. Larsa város régi neve.

25.
Ü d v ö z í t ő

	Sumérul: u d u - e - z u - t u
Elemzés: u d u 	= világosság
		e - z u	= megismerés, tudás
		t u 	= csinál
Jelentése: világosság megismerését csináló
u d u z u - l e g e = üdvözlégy

26.
T o r (halotti

	Sumérul: t u r vagy t a r	= rendet, törvény
A sumérok a halottakat szigorú előírás (törvény) szerint temették el
27.
T ö r v é n y (régi: t o r a n,   t ü r - i n)

Elemzés: t u r,  t a r	= rendelés, törvény
		a n,  i n,  i m	= névmás
Jelentése: rendelése, törvénye

28.
T ö r ö k (népnév - turk, tork)

	Sumérul: t u r k u (t u r - u k u -ból)
Elemzés: t u r 	= törvény
		u k u (u g) 	= nép - ivadék
Jelentése: törvény népe
így nevezi Hérodotosz a szkíta népet. Van egy másik jelentése is:  t u r = alacsony, kicsi, uku = nép Vö. törpe!

29.
B e t ű

	Sumérul: b i - i - d u
Elemzés: b i 	= névmás
		i d a - i d i (i g i)	=jel, (ékjel is)
Alakulása: b i d u > b i t u > b e t ű
Jelentése: j e l e (b e t ű j e)

30.
K e s e l y ű

	Sumérul: k e ŝ - i l e - h u
Elemzés: k e ŝ (kis) a g e s -ből = sertés
		i l 	= felemel
		h u 	= madár
Jelentése: sertést felemelő madár

31.
S ú l y o m

	Sumérul: s u - u l - m u > s u - i l - u m
Elemzés: ŝ u 	= kéz
		i l > u l 	= felemelkedik
Jelentése: kézről felemelkedő, ti. madár
	Megjegyzem a két utóbbi szóról: „A madár és ismertebb madárnevek sumér eredetéről” - című tanulmányomban már foglalkoztam. E szavak javarésze „belső keletkezésű” -, de feltétlenül sumér eredetű szavak.
	Bár a magyar őstörténet névanyagával korábbi tanulmányaimban - több ízben foglalkoztam - ezúttal is szükségesnek láttam felhívni a figyelmet néhány fontosabb személy - méltóság és törzsnév -  s u m é r  eredetére.  Nevezetesen:  K e n d e  (K ü n d ü),  G y u l a, L e b e d i , Á l m o s, Á r p á d, Z u l t a (Z s o l t), B u l - c s u, J e n ő és G y a r m a t.
	Ezeket a neveket - több kiváló nyelvészünk: Melich János, Gombocz, Pais Dezső, stb. sőt Németh Gyula és Ligeti Lajos akadémikusok is t ö r ö k eredetűnek tartja. Tévedésük érthető, mert egyik sem ismerte nyelvünk ősalakját: a s u m é r   n y e l v e t. Egyedül Munkácsi Bernát nyelvészünk hangsúlyozta, hogy a keleti altáji és finnugor népek ősmestere a kultúrában a sumér nép. legújabban Olzsasz Szulejmonov (Szovjetunió) foglalkozott egy tanulmányában a sumér-török kulturális kapcsolatokkal. – Ez a tanulmány tudományos igényű!
 	A szóban lévő névanyag – tehát a  törökben:  e g y e z ő   a  s u m é r r a l, de viszont átvétel eredménye, mert más területen ilyen egyezések – csak kis mértékben fordulnak elő.
	Ellenben a  magyar  nyelvben  ilyen  egyezések  az é l e t   m i n d e n   t e r ü l e t é n kimutathatók – és pedig igen jelentős számban – így a szóban lévő névanyag is – saját produktum. Ám vizsgáljuk meg és elemezzük az elől említett neveket az ősi sumér nyelv alapján.
	
32.
K ü n d ü – k e n d e

	Őstörténeti forrásainkból tudjuk, hogy a k e n d e (k ü n d ü) volt a lebédiai és etelközi törzsszövetség feje – szakrális uralkodó.
	Sumérul: k u – a n – d u > k u – u n – d u,
	„emesal” nyelvjárásban: k e – e n – d e
Elemzés: k u (k i vagy k e)  = kegyes, szent, fényes
		e n (u n vagy i n)	= s z e m
		d u (d u g –ból)	= n y i t
Jelentése: kegyes tekintetű (szemet nyitó) vagyis: ú r.
az e n vagy e n – d u kifejezést ú r –nak is fordí1tják a sumerológusok – így tehát: k e g y e s   ú r.
	Egyes kutatók k i – e n  - e ś – e (Kenese) analógiájára, miután az „e s és d u” gyermeket jelent, úgy is fordítják, hogy k i – e n (E n – k i ) isten fia.
	Szerintem ez nem helyes.
„K e n d e” szavunk ugyanis megmaradt a népies szóhasználatban, mint k e n d (k e e n – k e – e ) – de jelentésbeli értéke – erősen lecsökkent. Sőt használatos – pejoratív – értelemben is.ugyan így a népi használatban – eredetileg egyenértékű vele a „k e g y e l m e d” ~ „ k i g y e l m e d”. megszólításként – ma is használatos – a „k e n d” vagy „k i g y e l m e d” kifejezés.
	A „k e g y e l e m” szavunk a Halotti Beszédben is előfordul: k e g i l m e h e l.
	Ennek elemzése:
		k u (k e) 	= k e g y e s
		i g i (e g e)	= s z e m
		i l (e l )	= e m e l
		m u (m e)	= n é v m á s
Jelentése: kegyes szemet emelő, vagyis kegyes tekintetű. A kend és kigyelmed szavaink lényegileg azonosan, de az utóbbi megmaradt, megtisztelő megszólításnak.

33.
G y u l a

	A honfoglalás körüli időkben a fejedelem után következő rangban – második méltóság:legfőbb bíró és hadvezér. A szakrális fejedelem mellett ő gyakorolta a tényleges hatalmat. Egyben utónév is!
	A görög források szerint:
J i l a s (G i l a)
	Sumérul: u g u – l a h vagy i g i – l a h > g u – l a > G i l a
Jelentése: v e z é r, f ő n ö k
Elemzés: ugu, vagy gig > gu vagy gi = első, eleje, é l e
		l a ĥ (l a g –ból) 	= j á r á s
Szó szerint: élenjáró vagyis vezér, főnök

L e b e d i

	A lebédiai magyarság törzsfőnöke.
	Sumérul: L i – ibi – du, teljesen Ili – ibi – du > Li – ibi – du >  L e – b e d i. vö. L i p i t – I s t a r – i s i n i sumér király nevével.
	Elemzés:I l (E l)	= é g, de Isten fia is
		i b i (i b)	= f i ú
	Másként: i b i – i l > B i – i l > B é l
Jelentésük ugyanaz: B é l = ú r, de uralkodó is.
		d u (d i)	= g y e r m e k
Fordítása: Ú r (u r a l k o d ó) gyermeke.

33.
Á l m o s

	Anonymus szerint: „Primus dux Hungariae”, Magyarország első fejedelme.
	Sumérul: G a l – m a ĥ – u ś > G a l – m u – u ś > H a l – m u – u s > A l m u s > Á l m o s
Elemzés: Gal – maĥ vagy Gul – muĥ = nagy magasztos, E n l i l isten
		u s (i s)	= f i ú, g y e r m e k
Jelentése: Nagy magasztos gyermeke
	Vö. I s i n városállamban – E n l i l isten temploma „E – g a l – m a h”

34.
Á r p á d

	Honfoglaló magyar fejedelem és dinasztia alapító
	Sumérul: U r – p a d – e
Elemzés: u r	= őriző, pőásztor, uralkodó
		p a d (p a d – d a)	= nevezett, kiválasztott
Jelentése: nevezett uralkodó
Vö. az „A – a n   p a d – d a” ősi királynévvel

35.
Z s o l t ~ Z u l t a (feójedelem, Árpád fia)

	Sumérul: z a l – t a – a n
Elemzés: z a l vagy z u l 	= f é n y, ragyogás
		t a (t a l)	= t e l j e s 
		a n 	= le v ő
Jelentése: teljes fényben lévő

36.
B u l c s u

A bizánci udvarban – követként megfordult – rangban a harmadik méltóságot viselő (k a r c h a n ~ h o r k a = irgalmazó) magyar fejedelmi személy.
	Sumérul: B u l – z u
Elemzés: b u l ~ b a l	= kiemelkedő, magas
		Z u 	= tudás, ismeret
Jelentése: kiemelkedő tudású, vagyis b ö l c s.

37.
J e n ő (törzsnév - görög:  C e n a g.

	Sumérul: G e – e n – a – g a vagy G e – e n – e – g e
Elemzés: g e – e n 	= menni, járni
		a – g a (e – g a) 	= ő, övé
Jelentése: menője, járója, vagyis l á b a 
A sumér és magyar alapszókincs egyezései című tanulmányomban kimutattam, hogy a magyar törzsszövetség hadi felállásban az emberi testrészek szerint kapcsolódott – k é z,  k a r,  l á b,  h á t,  n y a k. hiányzik azonban a m e l l.
	Ez nyilván a d e r é k h a d volt, mely a legtöbb támadásnak van kitéve – így bizonyára elpusztult. Nézetem szerint a derékhad pótlására szolgált a „G y a r m a t” t ö r z s, amely legalábbis névében s u m é r.

38.
G y a r m a t (törzsnév)

Sumérul: G a r – m u – u t u
Elemzés: g a r vagy g e r (gir) 	= létrehoz, nemz, de nemzett, - vagyis g y e r m e k is!
		m u 	= ő, övé (névmás)
		U t u (U d)	= Nap, Napisten
Jelentése: N a p (napisten) g y e r m e k e
A „g a r” szót Delitzsch – gyermeke, teremtménynek fordítja.
	Vö. g y a r l ó szavunkkal, mely sumérul g a r – l u h = gyermekként járó, vagyis gyenge, esendő
		g a r	= gyermek
		l u h (l a g –ból)	= járás

S z l á v eredetűnek tartott „j ö v e v é n y” szavaink

1.
U n o k a

Régi: unuka, unoka, onoka, a Teleki kódexben „vonoka”
	Sumérul: m u - u n - u k a - későbbi olvasat: W u - u n - u k a 
Elemzés: m u  (w u)	= gyermek, fiú, René Labat szerint: „f i l s”
		m u – u n (w u – u n )	= gyermeke, fia
		u g – u k u 	= gyermek, ivadék
Jelentése: gyermekének gyermeke (fiának fia).
Ezt a szót még az ó-egyházi szláv vette át a suméroktól vagyis a magyaroktól „v n u k” formában. Miklosevich szerint a bolgár-szlávban a „m  n u k” alak is megtalálható.

2.
M u n k a (HB. N u n c a s)

	Sumérul: m u – u n – a g
Elemzés: m u vagy névmással, m u – u n = j ó –  (hasznos)   tett:   s z o l g á l a t (R. Labat)
		a g vagy g a – a k a 	= tesz, csinál
Jelentése: s z o l g á l a t – t e v é s

3.
R a b
	Sumérul: r a b = megbilincselt, megbéklyózott, fogoly. Labat szerint „e n t r a v e r”

4. 
G á t (főnév)

	Sumérul: g a – t u = szembe tevés (helyezés)
		g á t o l (ige) 	= g a – t u – u l = gátat emel,
		u l 	= e m e l

5.
A b l a k

	Sumérul: a b – l a h (R. Labat: fenĕtre)
Elemzés: a b 	= h á z
		l a g > l a h 	= k i m e n e t
Ahol a levegő kicserélődik, a sumérok a világosságot felülről kapták.

6.
P a l á n k

E szó mai jelentése: deszka kerítés, eredeti jelentése azonban más volt, ami kitűnik a sumér megfelelőjéből.
	Sumérul: b a l – a n – g u	> p a l – a n k u
Elemzés: b a l	= átjárás, átkelés
		a n 	= névmás
		g u vagy k u	= hely
Jelentése: átjáró, (átkelő) hely
A várakat sánccal (vizes árokkal) vagy védőfallal vették körül és csak meghatározott helyen lehetett átkelni – tulajdonképpen ez volt a p a l á n k.

7.
H a l o m (régi: h o l u, h a l m u, h a l u m, h a l m a)

A nyelvészek szerint a szláv „c h u l m” szóból származik és a bolgárt kivéve minden szláv nyelvben megtalálható. Ez azonban gyenge érv, mert átvehették az összes szláv nyelvek is.
	Sumérul: h u – l u – m u > h u l – m u
Elemzés: h u vagy h u – l u	= föld, hely ~ földje, helye
		l u	= névmás
		m u vagy m a	= magas (R. Labat)
Jelentése: magas föld (domb, halom)
A halom többnyire temetkezési helyet jelölt (sírhalom). Ugyanilyen halomsírok voltak a dél-oroszországi

K u r g á n o k

	Sumérul: k u r – g a – a n
Elemzés: k u r	= h e g y
		g a – a n 	= készített, csinált
Jelentése: csinált (vagyis mesterséges) h e g y. A kurgánnak az Alföldön igen sok változatát ismerik.

8.
N y o s z o l y a (régi: noszola, naszolya, OKL.Sz.)

	Érdekes, hogy a sumér nyelvet nem ismerő etimológusaink nem ismerték fel a n á s z és a n y o s z o l y a szavak közti kapcsolatot, így az előbbit – n é m e t az utóbbit pedig s z l á v jövevényszónak tekintették. Holott mind a kettő: ősi szavunk.
	A  nász  szóról  kimutattam,  hogy  sumérul:  na - a – zah  =  v e l e (a – z a), f e k v é s (n a), együtt hálás, vagyis

N á s z

	Ennek u (=c) hangzós formája n u – u – z u: o l ~=  u l:  u  (h u) = hely, l a = névmás= h e l y e, vagyis sumérul: a n u – u – z u (h) u – l a = nász helye, tehát n á s z á g y.

9.
M o t o l l a (a fonal feltekerésére használják)

	Sumérul: m u – t u l – l a h
Elemzés: m u – t u l 	= l é c, rudacska (Labat)
		l a h (lag –ból)	= j á r
Jelentése: járó rudacskák.

10.
Z a b l a

	Sumérul: z a – a b – l u
Elemzés: z a (z a g –ból) 	= fej
		a b (b a)	= névmás
		l a 	= irányít, szabályoz
Jelentése: fejet irányító.

11.
P o k o l (ti. országa)

	Sumérul: p a – k u l > p u – k u l
Elemzés: p a (b a r –ból)	= f é n y, világosság
		k u l (hul)	= pusztulás, megsemmisülés
Jelentése: fény pusztulása = sötétség, ti. országa

12.
P a r i t t y a 

		Sumérul: p a r – i – t a g
Elemzés: p a r (b a r –ból) 	= eltávolít
		i (i n i)	= névmás
		t a g > t a ĥ > t a	= kő
Jelentése: kő eltávolító

13.
B a r á t

	Sumérul: b a r – a t u
(Halotti Beszéd: b r a t – hangkieséssel)
Elemzés: b a r – a	= testvér
		t u	= tevés, cselekvés
Jelentése: testvérként cselekvő

14.
P a r á z n a

	Sumérul: b a r a – a z (a) – n a
Elemzés: b a r (– p a r) – a 	= testvér
		a – z a (g)	= vele
		n a 	= f e k v é s, h á l á s
Jelentése: testvérrel hálás (testvér nász)
Ennek semmi kapcsolata sincs a szláv: prazdnij = „üres” szóval.
	
15.
A p á t

(Szerzetes főpap, belső keletkezésű szó)
	Sumérul: a b a – a t u
Elemzés: a b a 	= a t y a
		a t u >u t u 	= é r i z ő
Jelentése:őriző atya, ennek változata: A p a – u r > O p o – u r. Ez az A p o r családnévben maradt fenn.

16.
K a b á t

	Sumérul: g a – b a – a t u > k a – b a – t u
Elemzés: g a – b a 	= m e l l , m e l l e
		u t u > a t u	= v é d , ő r i z
Jelentése: mellet védő (ruha)
Nyelvészeink, úgy a kabát, mint a „miskáról” szavainkat szlovák jövevény-szónak tartják, holott ezek ősi (sumér) szavaink. A tévedés nyilván onnét ered, hogy miskárolást (koca ivartalanítást) és a herélést (kandisznónál) szlovák, illetve morva miskárolók látták el.

17.
H e r é l

	Sumérul: g e r – e l u
Elemzés: g e r (g i r, g a r)	=nemzeni
		g e r – e > h e r – e =n e m z ő
		l u 	= e l t á v o l í t
Jelentése: (hím-nemzőszerv) herét eltávolít.

18.
M i s k á r o l

	Sumérul: m i – š i – g a r – u – l u > m i š – k a r u – l u
Elemzés: m i (vagy g e m e)	= n ő, nőnemű, (R. Labat szerint. „feminin”
		š i vagy i š	= adjektum képző
		g a r – u > g e r – a	= nemző-, ivarszerv
		l u 	= eltávolít
Jelentése: női ivarszervet eltávolít.

19.
P á l c a (régiesen: p á l t z a)

	Sumérul: b a l – z a
Elemzés: b a l > p a l = fenyítő pálca („férule” – R. Labat)
		z a (z a g) 	= f ő, felettes
Jelentése: felettes pálcája, (amivel fenyít)

20.
G a t y a (régi: g a t t y a)

	Sumérul: g a – a d – t u ĥ
Alakulása: g a d – t u h > g a t t a > t a t y a
Elemzés: g a – a d > g a t 	= l e n (-ből való) A. Demiel szerint
		t u g > t u h	= r u h a 
Jelentése: l e n – r u h a

21.
G ú n y a 

	Sumérul: g u – n a
Elemzés: g u (k u)	= r u h a, r u h á z a t
		n a 	= f e l s ő
Jelentése: felső ruha

22.
P a l á s t

	Sumérul: p a l – a š – t u g
A. Deimel szerint: bala – balas 	= királyi ruha, ez már rövidítés!
		Bal vagy Bél	= Ú r (En-lil sumér főisten neve, másként: E n = ugyancsak Ú r.
B a l – u š = Bél fia = uralkodót, királyt jelent (Bal.-du) is!
		t u g  > t u ĥ 	= r u h a, t a k a r ó
Jelentése: királyi (papkirályi) r u h a

23.
B a l a t o n

	Sumérul: B e l – s u
Ennek két eredeztetését ismerjük és pedig a szláv „B l a t o = s á r’ és a sémi „b a l a t u, jelentése: é l e t”.
	Szerintem mindkét megfejtés – csak alaki hasonlatosságon alapszik. Kutatásaim szerint – már a rómaiak, majd az avarok idején e tó elnevezése: P e l s o ~ P e l y s o (Pejso) volt, aminek etimonja B e l – s u = B é l (Isten) v i z e.
	A B é l (Béla) változatai: B u l a – B a l a. Pontosan ezeket a neveket találjuk a  „ Tihanyi  Apátság  Alapítólevelében  –  1055”:  B u l a – t i n > B a l a – t i n ahol is a t i m > t i n tavat jelent (B é l – t a v a ).
	Mindez azt a felvetést támasztja alá, hogy a római foglalás előtt – a Dunántúlon s u m é r (esetleg s z a b a r – s z a b í r) etnikumú népek – laktak.
	A „P a n n o n” név, noha a történészek pannon szlávokról beszélnek, nem szláv, de nem is „római” eredetű. A rómaiak az itt lakó népektől vették át. A honfoglalást követő fejedelmeink, sőt első királyaink is P a n n o n i á n a k nevezték – nemcsak a római provinciát, hanem a Kárpát-medencében fekvő egész országot.
Mint az I. Andráskori (1046-1047) – ima mondja: „Úr Isten adutt vala gymulstul zent uruzagnuc: n a g h   P a n n o n a. (Tehát: nagy Pannonia).

24.
P a n n o n

	Sumérul: P a – a n – n u – u n
Ez vitathatatlanul s u m é r név.
Elemzés: p a (bar –ból)	= f é n y e s
		a n 	= é g
		n u – u n	= f e j e d e l e m
Jelentése: fényes ég (menny) fejedelme
Ez pedig nem más, mint a sumér nemzeti isten: En-lil (Lilla) a levegő é g   u r a. Itt megemlítem még P é c s római kori nevét, mely szintén s u m é r.

25.
S o p i a n a e

	Sumérul: S u p – ğ i – a n – n e (S u b – ĥ i – a n – n a)
Elemzés: s u p (s i p, s a b)	= pásztor, f ő p a p
		g i - ĥ i 	= i g a z 
		a n -, n e	= é g, é g n e k
Jelentése: az ég igaz pásztora (főpapja)
Vö. „sib – zi anne” jelentése ua. (Nyilván vallási központ volt).

26.
C s a t o r n a

	Sumérul: s a – t u r – n a
Elemzés: š a (sag –ból) 	= v í z, á r v í z
		t u r, t a r	= meghatároz, szabályoz
		n a (n a – n)	= n a g y
Jelentése: nagy víz (árvíz) szabályozó

27.
V i t o r l a

	Sumérul: b i – t u r – l a h (b = w)
Elemzés: b i	= névmás
		t u r, t a r	= meghatároz, szabályoz
		l a h (l a g –ból)	= menés
Jelentése: a menés szabályozója (meghatározója

28.
K o r m á n y

	Sumérul: k u r – m a – a n i
Elemzés: k u r (g u r –ból)	= megfordul, változtat
		n a 	= nagyobb vizijármű, -hajó
		a – n i	= ö v é
Jelentése: a hajó megfordítója

29.
Z á t o n y

	Sumérul: z a – t u – u n
Elemzés: z a 	= k ő
		t u – u n (d u – u n)	= m é ly s é g 
Jelentése: mélység köve

30.
M e g y e  (régi: m e g a )

	Sumérul: m e – h a – e
Elemzés: m e (m u)	= rendelet, előírás
		g a 	= csinál
		e (e – n e)	= ő (névmás)
Jelentése: rendelet (előírást) csináló, törvénytevő
Ez a rendelkező törvénytevő – központi szervet – jelentett: (később joghatósági  területet is).  A  Tihanyi  Alapítólevélben előfordul az „u l u e š  m e g a i a” kifejezés.
	Jelentése: a régiek (elődök) megyéje. Ez tehát úgy alakilag, mint tartalmilag – teljesen fedi – a magyar megye fogalmát és nevét. Így a kérdés véglegesen eldöntöttnek tekinthető. A határ (szláv: m e s d a) szláv szó semmiképp sem jelölhette a magyar megyét!!

31.
N á d o r i s p á n

	Sumérul: n a – u – d u – u r – i – s u – b a – a n
Sumér szerkezetű s a j á t szavunk!
Elemzés: n a 	= nagynak, magasnak lenni (ige9
		n a – g u	= nagy, magas (melléknév)
		d u – u r	= bejárat, u d v a r
		u – d u – a r	=bejárati hely (u = hely) 
		i	= úr (R. Labat szerint „igi” dialektusbeli változata)
		š e, š u	= ö v é (névmás)
		b a – a n	=felső, f ő
Jelentése: magas udvar fő ura (embere.
A nádorispán rövidítve n á d o r – a régi rendi országban – a király után következő méltóság volt. A király akadályoztatása esetén annak helyettese.
	Itt meg kell jegyeznem, hogy a sumérok hite szerint a földi élettükörképe volt az égi világnak. Amint a Holdistennek (Na – an – na – ar Sin) meg volt a nagy udvara (na – u – du – úr vagy gal – du – úr) az légen, ugyanúgy földi helytartójának – „a   l u g a l – nak” (királynak) is meg volt a maga udvara (udvartartása a földön.
	U r (sumér főváros) feltárója Sir L.C. Wooley angol régész kiásott Úr városában egy díszes portaléval ellátott hatalmas épületet, melynek neve: „G a l – d u – u r   S i n” vagy N a – u – d u – u r   N a n n a r, mindkettő jelentése: „Holdistennek nagy udvara”.
Itt is világosan kitűnik, hogy a sumér nyelv ismerete nélkül szó sem lehet magyar etimológiáról!

32.
K i r á l y

	„A sumérok az É g vagy I s t e n gyermekei” – című, Bp. 1977. tanulmányomban – utaltam a sumér nyelv – kifejezésekben szerfelett gazdag voltára és a címben szereplő fogalmat – 20 (húsz) változatban mutattam be. Az ékiratos szövegek azt mondják, hogy a „királyság az égből szállt alá”. Ennek megfelelően a sumér nép a „l u g a l”-t egyezményesen „királynak” égi isteni lénynek, sőt később istennek tekintette.
	Épp ezért a szaktudósok figyelmét felhívtam, hogy a l u g a l nem nagy (gal) embert, (lu) jelent, hanem az „i l l u – g a l l u” = É g   g y e r m e k e lekopott fejlesztett alakja. 
	A „l u g a l” szót megtaláljuk a legrégibb összefüggő nyelvemlékünkben az I. András kori imában, 2 (két) ízben  is.  P e g  –  g i s   l u g a l u és Step. L u g a l u   u r. Bár ez utóbbit egyes kutatók „b a z i l „-nak olvassák. 
	Ennek a jelentése a sumérben ugyancsak az „é g   f i a”.
	A „l u g a l” szavunk kiveszett, s a    k e r á l > k i r á l  >  k i - r á l y szó váltotta fel. De fennmaradt az ennek megfelelő  e l ő  –  k e l ő (sumérul: i l u – k a l u > e l u – k a l i (melynek ezonban jelentése már – m a g a s   s z ü l e t é s ű vagy uralkodói körökhöz tartozott.
	A „k i r á l i” szavunk sumér megfelelője: g i r – r a i l > k i r – r a – i l > k i r a l > k i r á l y
Elemzés: g i r (g e r / g a r)	= gyermek
		i l vagy u l 	= É g, I s t e n
A magyar „k i r á l y” (r e x) szó tehát kizárólag sumér eredetű – és a nyugati szlávok által átvett „k r á l” szó, mint a h o r v á t Akadémia nagyszótára leszögezi – nem lehetett ősszláv szó. (Melich szerint.)

33.
V a z u l ~ v a s z o l y

	E két szó, valamint a szláv V a s z i l y és a görög B a z i l e - ü s z az előbbi pontban is említett B a s - i l vagy B a s – u l szóból ered.
Jelentése: É g (vagy I s t e n) f i a – vagyis azonos értelmű a mai  „k i r á l y” szavunkkal.
Elemzés: b a š, b e š	= f i ú, gyermek
		i l vagy u l	= É g vagy I s t e n
vagyis ezek a szavak mind az é g i isteni születésre utaltak.
	A görögökhöz – valószínűen a barbár szkíta pelazgok beolvadásával – került át és ez lett a görög császár címe.
	A magyar V a z u l szó ugyancsak királyi születésűt jelent, mert amint a történelemből tudjuk: I. István után – Imre herceg halálával – V a z u l lett a magyar királyi trón várományosa.
Minthogy ősi vallásához ragaszkodott, a kereszténységet védelmező Gizella udvara – megvakíttatta, hogy az uralkodásra képtelen legyen.

34.
S z e n t

	Sumérul: š i – e n – t u > z e – e n – t u  >  s e – e n – t u  >  s e n t > s z e n t
Elemzés: š i – š e > š a 	= kegyes, (szívet is jelent)
		i n – e n 	= szem, tekintet
		t u 	= n y i t
Jelentése: kegyes szemet nyitó, kegyes tekintetű - azaz „s z e n t”
	Vö. a s z e n d e szóval.
R. Labat s „s e n” – sumér szót (s e – e n) fényes és tiszta szóval adja vissza. Ez azonban csak másodlagos jelentése lehet.

35.
M o s t o h a
(Régi: m o s t a h a, m u s t a h a, m u s t u h a) 
	
	Sumérul: m u š – t u h – a
Elemzés: u m u vagy a m a lekopással
		m u vagy m a	= a n y a
		š u vagy u š	= ö v é (névmás)
		t u h vagy t a h	= kettő, másik (J. Jalevy)
Jelentése: m á s i k (m á s o d i k) a n y a

36.
N é m a

	Sumérul: n u – m u – a
A sumérok így nevezték a „kultikus csendet”
Elemzés: n u, n i, n e	= n e m, n e (tagadás)
		m u	= b e s z é l
		a (a – n a)	= ő (névmás)
Alakulása: nu – mu – a > ni – mu – a > n e m a > n é m a
Jelentése: n e m   b e s z é l ő vagyis n é m a 

37.
B á n y a

	Sumérul: b a – a – n a
Elemzés: b a	= szétválaszt, feldarabol
		a 	= ő (névmás)
		n a 	= k ő  ~ k ő z e t
Jelentése: kő feldaraboló, kőfejtő, ez volt a szó eredeti jelentése

38.
T i s z t e s

	Sumérul: t i – z i d – e š
Elemzés: t i (t i l –ből)	= t e l j e s
		z i d (z i d – d a)	= becsület, hűség
		e š (u š)	(adjektívum képző)
Jelentése: teljes becsületű

39.
T i s z t a

	Sumérul: t i – z i d – d a
Jelentése: „teljes becsületű” – tiszta, vö. „tisztes matróna”

40.
K ö t ő, k ö t é n y

	Sumérul: k i t – u, k e t – u (A. Deimel)
		k e t – i n > k e t – e n €
A „k e t” a k e š – d a –ból származik, jelentése: k ö t (régi: ket).
	Alakulása: k e š – d a > k e d – d a > k e t > k ö t. Egyébként a: k e t t ő számnév, k ö t (ige), a  k e d v e s  (k e t u – e s),  h i t – v e s (hozzá kötött) szavaink is ebből származnak.

41.
P o t o m

	Sumérul: p u t u – m u vagy p a t a . m u
Elemzés: p u t u vagy p a t a	= nevezett
		m u	= n é v
Jelentése: néven nevezett, névleges
A Tihanyi Apátság alapítólevelében e szó előfordul „p u t u – m u  e j e – z e” összetételben. Ez azt jelenti, hogy: néven nevezett kegyes úr (uralkodó).
A „p u t u – m u” – nak megfelelő „p o t o m” szavunk tehát azt jelenti, hogy névleges. Nyelvünkben leggyakrabban: p o t o m  á r, p o t o m   p é n z formában szerepel, azonban a fentiekhez képest – azt jelenti, hogy névleges ár, vagy p é n z, azaz igen olcsó.

42.
C s ö b ö r vagy c s e b e r

	Sumérul: š e – b e r vagy š u – b u r
Elemzés: š e vagy š s	= v í z
		b e r vagy b u r 	= e d é n y, tartály
Jelentése: víztartály, - vizes edény

43.
S z i k l a

	Sumérul: z i – k a l – a
Elemzés:	z i vagy z a	= k ő, k ő z e t
		k a l (g a l u –ból)	= n a g y
Fejlődés: z i – k a l a > z i k l a > s z i k l a 
Jelentése: n a g y   k ő (k ő z e t)

44.
Z e m p l é n (régi: S e m l i n –megye )

	Sumérul: s e – m u – i l – i n
Elemzés: š e névmással s e – m u = szem, szemet
		i l > u l 	= e m e l
		i n > e n	= ú r
Jelentése: szemet emelő (tekintő) = úr
		S e – m u – p i – i l – i n 
p i > b i / b a r , b i r –ből = fényes tekintetű úr.
Ez személynév volt, mely méltóságot (pap) is jelölt.

45.
S u b a 

	Sumérul: s u b – a (teljesen: s u b a – t u ğ)
Elemzés: s u b – s i b a 	= pásztor
		t u g > t u h 	= ruha, takaró
Jelentése: p á s z t o r   r u h a

46.
Z a r á n d o k

	Sumérul: Z a – a r a – a n – d u g
Elemzés: z a > š a 	= kegyes, ájtatos
		a r a 	= m e n e t, járás
		a n 	= ő t, a z t (tárgyeset)
		d u g	= c s i n á l
Jelentése: kegyes (szent) menetet csinál
Lásd: I. András-kori ima

47.
P a p (lelkiatya)

A Tihanyi Apátság alapítólevelében (1055) „babu humca” = papi homok R. Labat olvasata: p a b > p a p; Jelentése „a t y a”.

48.
I g r i c

	Ezt a szavunkat a nyelvészek (szlávisták) egyértelműleg – szláv jövevényszónak tartják. Erre az adott okot, hogy a keleti szláv „i g r a t” és a nyugati szláv „h r a t” j á t s z a n i jelentésű szóval egyeztették. Kutatásom szerint – az „i g r i c” ősi sumér szó – tehát saját szavunk.
	A szó régi és mai jelentése: é n e k e s (:énekmondó:) vagy regös.
	Hasonlítsuk össze mindhárom szót a sumér nyelv alapján. Itt azonban tudni kell, hogy sumér nyelv az é n e k e t úgy fejezte ki, hogy a „hang járása (menete), vagyis a különböző hangoknak egymásra következése (dallam, melódia).
a.	 e n (m e – e n , g e – e n rövidítése)
r i (a r a változata) 	= j á r á s  m e n é s
	b. g u ( g i > k u, k i 	= h a n g
	c. u š, i š, e š	= adjektívum képző
Ehhez képest
	1. e n – e – k u – e s	= é n e k e s
	2. r i (r e) – g u – u s	= r e g ő s
	3. i – g i – r i – i s 	= igriš >igriz > i g r i c
Itt hangkiesés történt (elizió), az „a” pedig „z” útján „ez” majd „c”-vé vált.

49.
S z a l a d

	Sumérul: s a – l a h – d u
Elemzés: s a (sag – ból)	=emelkedő, felemelt
		d u (dug –ból)	= c s i n á l
		l a h (lag –ból)	= m e n é s
Jelentése: emelkedő menést csinál.

50.
M é h (régi: m i h)

		A „miskárol” szóval kapcsolatosan kimutattam, hogy R. Labat francia akadémikus szerint a „m i” birtokjel – m i – h e – szó a női vagy nőstény jelleget (fenimin) jelöli. Ez pedig nem más, mint az a n y a m é h 
	Alakulása: m i > m i h e > m i e h e > m é h

51.
D u n y h a (d u g n a, d u n n a)

	Sumérul: d u g – n a
Elemzés: d u g 	= takaró
		n a 	= fekvés, fekvőhely, á g y
Jelentése: á g y t a k a r ó

52.
S z a b a d

	Sumérul: š i – b a d
Elemzés: š i, š u	= s z e m
		b a d	= n y i t, megnyit
Jelentése: szemet nyitó, tekintő – szabad (ember)
Alakulása: ši – b a d > šu – bad > š u – bud, majd nyelvemlékeinkben: z o b o d >z o b a d > z a b a d > s z a b a d

M e g f e j t e t l e n   s z a v a i n k
(i s m e r e t l n e   é s   b i z o n y t a l a n)

1.
I s a

	Tudnivaló, hogy nyelvemlékeink adatai szilárd pillérei nyelvünk története fejlődésének. Az 1200 és körüli Halotti Beszédben ez a szó két ízben is előfordul. Finnugor alapállású nyelvészeink jól következtették ki e szó jelentését, de nem tudtak rámutatni a szó „etimológiájára” vagyis eredetére. Ez pedig a sumér g i – š u – a n
Elemzés: gi ~ gu (igi vagy igu –ból) = egy, egyenes = igaz, igaznak lenni.
		s u – s i 	= neki, de övé is
		a n – vagy e n	= levő ~ v a n
Jelentése: i g a z á n, b i o z n y, v a l ó  b a n
Alakulása: igu (vagy igi) šu – an > gi (gü) šu – an > išu – an > iša – an > isa – a > „i š u vagy u š a” (u – ü)
	Ennél a szónál nagymérvű lekopás történt, de ezen nem kell csodálkozni. Vizsgáljuk meg – a tárgyalt szónak magas hangrendű változatát.

2.
H i s z e n

	Sumérul: g i – š e – e n
Elemzés: g i 	= i g a z 
		Š i  š e	= n e k i , ö v é
		E n (= a n)	= le v ő – v a n
Jelentése: igaz levő, igaz, való bizony
Alakulása: g i - s e - e n > h i z e n > h i s z e n. Ennek  folytatása:  i s z e n > i s z > sőt, h i s z is. Ez a nagymérvű lekopás szemünk láttára történt.

3.
Ő s (régi: i s – ü s)

	Ez a szavunk a „halotti Beszédben” fordul elő ragozott formában” i s e m u c o t”.
	A szó s u m e r prototípusa:
	u š u, e š e, i š e = e l s ő, itt elődöt jelent. Ez viszont az „a š” = e g y” szóból származik, persze magánhangzó-változással.
Itt ismételten hangsúlyoznom kell, hogy a sumér nyelvben gyakori a magánhangzó-változás -, ami a hét (7) dialektusra (:minden város külön kultúrkört képezett:) másfelől a magas hangzó illeszkedésre (vokálharmónia) vezethető vissza.
	Etimológusaink az i s (ő s)  szavunkat  azonosítják  az  „I s – t e n” szavunk első tagjával. Ez tévedés, mert mint látni fogjuk, ez az első tag u š (i š) itt „h a l á l”.

4. 
Ú r

	Úgy az úr, mint az „Isten” szóval egy korábbi tanulmányomban már részletesen foglalkoztam (:Isten és vele kapcsolatos szavaink etimológiája, Bp. 1970.:)
	Sumérul: Ú r – u r u	= védő, őröző, vagyis pásztor
Sok király nevében szerepel az „Ú r” szó az isten nevével együtt, pl. Ur - en – ki, Ur – utu, Ur – Nammu, stb. Ez azt jelentette, hogy az illető Isten földi pásztora.
	A sumér királyok, akik egyben egyházfők is voltak, az istenség helyett és megbízásából uralkodtak. Ők voltak a nép földi pásztorai, akik gondoskodtak – annak jólétéről és boldogulásáról.
„U r – u r u = az „u d” > u t u > u t u l szóval, mely szintén őrizőt, pásztort jelent.
	Az U t u l vagy U r – k a l – a m m a ősi sumér királynév is azt jelentettem hogy az „ország pásztora” . a pásztor alatt természetesen „lelki pásztort” kell érteni, más szóval, papkirályt. A Biblia Krisztust is így említi: „jó pásztor”.
	Amint arra korábban már rámutattam – a görög források szerint – az Árpád-házi királyok idején az Ú r (Urum – Uram) cím csak az uralkodóház tagjait illette meg. Később ez a cím jelentőségéből erősen veszített –, mert nemcsak a nemes (szabad) embert, de a honoráciorokat is megillette -, végül is általánossá lett.

5.
I s t e n (régi változatai: y s t e n (ü s t e n) i s t e n, y s t i n)

	Ez a szó nem azonos a sémi-akkád: istanu – isten szóval, mert az számnevet (egy) jelent.
	Nyelvemlékeink szerint eredeti alakja
U r    y s t e n  (i s t e n)
Elemzés: U r	= őriző, később: ú r
		u š > i š 	= halál (u = ü)
		t i n > t e n	= é l e t
Jelentése: Halál (és) élet ura (őre), Dominus Deus

6.
I m a – i m á d (régi: w i m a, w i m a d, w e m a d i s)

m u – m a ĥ > w u – m a > w i m a = magasztos beszéd
w u – m a ĥ – du > w e   a h – d u > w e m a d > i m á d = magasztos beszédet mond = i m á d, k ö n y ö r ö g
Elemzés: m u >m e >m i (w u, w e, w i) = beszéd
		m a ĥ > m u ĥ (m a vagy m u)	 = magasztos, fenséges, fennkölt
		d u (d u g –ból) 	= m o n d
A v i m a d > szó alatt tehát az istenséghez intézett – könyörgést, i m á t kell érteni.

7.
K e g y e l e m

	Halotti beszédben: k e g i l m e t, k e g i l m e h e l
	Sumérul:  k u – i g i – i l – m u >  k i – g i – i l – m u >  k e –  e g e – e l – m u > k e – g e – e l – m e > k e – e g e – e l – e m
Elemzés: k u (k e)	= kegyes (Oppert szerint)
		i g i 	= s z e m
		i l 	= e m e l
		i g i   i l 	= szmemelés, tekintés
		m u (u m > e m)	= ö v é, névmás
Jelentés: az ő (istenség) kegyes rátekintése.
Vö. „tekints reám Istenem”.

8.
L á t

	Ez a szavunk a Halotti Beszédben „l a t i a t i c”, a Königsbergi Töredékben „l a t i u c” alakban fordul elő. 
	A szótárak szerint a sumér „l a” = l á t – szerintem ez nem teljes!
	A címszó valójában két szóból tevődik össze és pedig
		l a (l a l –ból)	= teljes, teljesnek lenni és
		i d i (i d u)	= s z e m, tekintet
Elemzés: l a – i d i > l a – d i > l a – t i > l á t
Jelentése: teljes tekintet – vagyis l á t á s.
Nem lehet tehát a szóvégi „t” hangzót képzőnek tekinteni (Juhász Jenő). A „l á m” szavunk is rövidítés!

9.
F e l e j t 

	Halotti Beszédben „f e l e d e v ő”
	Mindkét szó 3-3 szóelemből tevődik össze:
1.	b i – i g i > b e – e g e > p e – e g e > f e – e g e > f e h e > f e – e = f e j – f ő
2.	l e ĥ (l a g, l e g –óből) l e vagy l e j = m e n é s, k i m e n é s, t á v o z á s
3.	d u (d u g), t u (t u h) = t e s z, c s i n á l, emesal nyelvjárásban d e > t e
Jelentése: fejből kimenést csinál, vagyis kiment a fejéből.

10.
E n g e d

	Sumérul: e n – g i d > e n – g a d
Elemzés: e n vagy i n	= ú t (menét is jelent)
		g i d > g e d	= n y i t, megnyit
Jelentése: utat nyit vagyis e n g e d 
A „halotti Beszédben”: Engede urdung intetuinec

11.
U r d u n g (ördög Halotti Beszéd)

	Sumérul: u r – d u – u n – g e
Elemzés: u r	= őrizó, úr
		d u- u n	= mélység
		g e	= birtokjel
Jelentése: A   m é l y s é g   u r a (ő r e)

12.
I n t e n t v i n e c (Halotti Beszéd)

Elemzés: i n 	= s z e m
		t u h > t u	= n y i t á s
		tu – tu (itt te – tu)	= n y i t o g a t á s (folyamatos cselekvés
		„i” (i – n i)	= személyes névmás, egyes szám, 3. személy
		n e – k e	= detívusz – n e – k i
Jelentése: szem nyitogatás – itt kacsintás, csábítás

13.
S z o p – s z o p á s

	Sumérul: s u – b a >s u – p a > s u p = s z o p
Elemzés: s u (s a)	= s z á j
		b a (bar, bir –ból)	= k ö r ü l v e s z 
Jelentése: szájjal körülvevés (szopás)
Régi alakja: e m l e t – y m l e t 
(eme – leh – tu) = a nyelv járatása, ami ugyancsak szopást jelent.

14.
P a r a d i c s o m 

	Sumérul: p a r – a – d i š – u m
Elemzés: p a r (b a r –ból)	= m e z ő
		„a” (g a – ból)	= genitívusz
		d i – i š 	= e l e j e, d í s z e
		u m (m u)	= ö v ő, -ő
Jelentése: a   m e z ő   e l e j e (d í s z e)
Valóban a paradicsom – növény – érett, pirosló termése valóságos dísze a mezőnek. 
	Tehát ez ősi eredetű s u m é r szó, s ebből ered a bibliai „paradicsomkert” vagyis „é d e n k e r t”. megjegyzem az „É d e n” ugyancsak sumér szó, jelentése: „É l e t” (din - den) - otthona (h á - z a ) „e”

15.
B o l d o g

	Sumérul: b a – u d u g
Elemzés: b a	= o s z t, szétosz
		u d u g (u d u g – g a) = ö r ö m
Jelentése: ö r ö m e t   o s z t ó

16.
S e g í t

	Sumérul: s u – g i d – d a (Delitzsch)
Elemzés: š u (s e > s i) 	= k é z
		g i d	= m e g f o g, megragad
		d u	= t e s z, c s i n á l
Jelentése: kéz megragadást csinál (szó szerint), ami egyenlő a segítéssel.

17.
R é s z (Halotti Beszé: er e s e t)

	Sumérul: r i – š e
Elemzés: r i (a r a –ból)	= j á r
		š e, š i, š u	= n e k i (datívusz)
Jelentése: neki járó, vagyis része

18.
T e m e t

	Sumérul: t u m – ĥ e – t u
Elemzés: t u m 	= hord, szállít (töm!)
		ĥ e (ge > gi –ből)	= föld
 		t u (t u d –ból)	= csinál, tesz
Jelentése: föld hordást csinál (temet)

19.
S z e g é n y (Halotti Beszéd: s c e g i n)

	Sumérul: s e g – e n 
Elemzés: s i g vagy s e g	= alsó, alant 
		e n 	= l e v ő
Jelentése: alant levő, vagyis közrendű (ember)

20.
U n u t t e i (Halotti Beszéd)

	Sumérul: u n u – t u – t u – ĥ i
Elemzés: u n u 	= é g (égisten)
		t u (d u)	= gyermek születés
		ĥ e- ĥ i (g e)	= s o k (többes szám)
Jelentése: é g   g y e r m e k e i, nyilvánvalóan angyalok, más szóval: lásd 21.

21.
A n g y a l (régi: a n g e l, a n g u l, a n g a l)

	Sumérul: a n – g a l
Elemzés: a n 	= é g (Isten)
		g a l -, g e l -, g u l -	= szülött, gyermek (B. Hrozny cseh tudós szerint)
Jelentése: É g   g y e r m e k e

22.
„d e” és „g e” (ellentétes kötőszók)

	Sumérul: d a – e > d e – e > d e
	Vagy:      g a – e > g e – e > g e (Halotti Beszéd)
Elemzés: d a vagy g a 	= ellen, szembe
		e – (e – / e - ne)	= n é v m á s
Jelentése: e l l e n e – e l l e n é b e n
Megjegyzem, hogy a „g e” a nyelvfejlődés során – kiveszett, s helyette a „d e” használatos
	Mind e két szó megmaradt azonban szavainkban.

23.
H á b o r ú (Gyulafehérvári glosszák: „h a b r u s á g”)

	Sumérul: g a – a b – u r u > ĥ a b – u r u
Elemzés: g a – a b (vagy g a – b a) = ellene, szembe
		u r u > a r a	= m e n é s
Jelentése: ellene menés (szembe menés) vagyis háború, harc

24.
K a b a r (népnév)

	Sumérul: g a – b a – r i > k a – b a r i
	Ezt a szót R. Labat – franciául „a f f r o n t e r” szóval adja vissza. Amit Eckhardt Sándor a francia nyelv professzora bátor szembe-szállással fordít.
	Egyébként a címszó – elemei teljesen azonosak a 23. alatti „háború” szó elemeivel – ezért én úgy fordítottam, hogy „háborúzók, csatázók – élharcosok”.

25.
T á m a d

	Sumérul: t a – m a – d u
Elemzés: t a (d a –ból)	= e l l e n, szembe
		m a (m u)névmás	= „ő” (ö v é)
		d u (d u g –ból)	= m e n é s
Jelentése: s z e m b e m e n é s
	Az ékiratos szövegekben előfordul a t a m h a r a szó, a szakemberek „háború”, hadjárat szóval fordítják.
	
26.
H a d

	Sumérul: g a – a – d u > h a – d u > h a d
	Ennek elsődleges jelentése szintén: 
	e l l e n e (g a – a) m e n é s (d u)

27.
Ú t (Tihanyi Alapítólevé: hadu – utu)

	Sumérul: u – d u
Elemzés: u	= h e l y (g u – k u –ból)
		d u	= j á r á s
Jelentése: j á r á s   h e l y e

28.
K e b e l (női)

	Sumérul: ga – ab > kab > keb (illeszkedés) = m e l l
Elemzés: e l vagy i l	= kiemelkedő, magas
Jelentése: magas mell (női kebel)

29.
K ö m é n y (mag)

	Sumérul: g a – m u – u n, vagy g i – m u – u n
Elemzés: g a vagy g i	= kemény, szilárd
		m u ~ m u – u n 	= m a g, m a g j a
Jelentése: kemény magú (magja kemény)

30.
T a l a p (t a l a p z a r) t a l p – (t a l p a)

	A sumér-magyar alapszókincs egyezése (Bp. 1977.) című tanulmányomban felhívtam a figyelmet arra, hogy a sumér nyelv képírás útján fejlődött. Épp ezért a k é p ez esetben a l á p képe, nemcsak a testrészt jelölte, hanem menést, utat, utazást, stb. is jelentett. Ehhez képest a l a g (l e g) > l a h (l e h) nemcsak igét, hanem főnevet, vagyis azt a szervet is jelentette, amivel – megyünk, járunk: l a h – b a. Itt a „b a” névmás: = ő, övé – tehát menője, j á r ó j a, vagyis l á b a, ez tehát az a l a p s z ó.
	Eléje jön a „t a” szócska, mely a tal – til –ből jön, s jelentése: b e f e j e z é s, v é g
t a – l a h – b a
eszerint azt jelenti, hogy a láb vége – talpa (alsó felület).
	Alakulása: t a – l a h – b a > t a – l a p hangkieséssel: t a l p – t a l p a

31.
A l a p ~ a l a p z a t

	Ez a szavunk a 30. pont alatti (t) a – lah – b(a) szó első és végső hangzójának – lekopásával jött létre = a l a h b a > a l a p. A „z a t – z e t” képző.
		s a g – (s i g)	=teljes, teljes lenni
		t u	= csinál
		s a(g) – t u – a – z a – t a = teljesé tevés, teljeség
	
32.
A k a r a t 

	Sumérul: a k a – r a – t u
Elemzés: a g – a k a	= cselekvés
		r a (a r a)	= menet, irányítás
		t u (d u h –ból)	= csinál
Jelentése: a cselekvés irányítója = a k a r a t

33.
I r á n y á b a n – i r á n t

	Sumérul: i r – a – a n a - b a – n a, i r a – a n – t a
Elemzés: i r – i r a (a r a)	= m e n e t – (i r á n y) – R. LAbat és Deimel
			a n a (e – n e)	= ő, ö v é
		b e – n a 	= ő b e n n e (lokatívusz)
		t a 	= lokatívusz
Jelentése: az ő menetében – (irányában)
Pl. torony irányában = tur - unu – ira – ana – ba – na

34.
T o r o n y

	Sumérul: t u r – u n u
Elemzés: t u r > t a r	= t ö r v é n y
		u n u	= ház, lakás, otthon
Jelentése: a törvény (otthona) háza
A suméroknál a törvénykezés a templomtornyok (zikkuratok) kapujában történt, tehát a „torony” nem magasságot jelölt.

35.
S z a k a s z t (Halotti Beszéd: z o c o z t i a)

	Sumérul: s u – k a s – t u – a
Elemzés: s u 	= t e s t
		k a š (k e š – d a) 	= k e t t ő
		t u 	= t e s z, csinál
Jelentése: két testet csinál, (ketté szakítja)

36.
T a n y a 

	E szavunkat a kutatók – a halásztanyára vezették vissza – amelyet a halban bővelkedő „mély víz” mellett állítottak fel. Így Kniezsa István nyelvész szerint ez eredetileg m é l y   v i z e t jelentett.
	Ez sumérul: d u – u n – a 	= m é l y   v í z 
	Valójában ez a D u n a folyó neve (D o n is)
Szerintem e a címszó a:
	Sumér d a h > t a h 	= lakás, ház és a 
		n a 	= pihenés, fekvés, hálás szavakból tevődik össze.
	D a h – n a > t a h – n a > t a – n a > t a n y a
Jelentése: pihenő vagy h á l ó h á z
	Vö. D a h – k e = lakóhely, lakás

37.
L é l e k (Halotti Beszéd: l e l i k)

	Sumérul: l i l – k e > l i l – e k
Elemzés: l i l 	= l é l e k
		e – k e (e – g e –ből)	= ö v é
Jelentése: l e l k e

38.
F ö l d (régi: f é d, f e d, f e l d)

		Sumérul: b i – g i – i d
Elemzés: b i	= ö v é
		g i vagy g u	= p a r t 
		i d 	= f o l y ó
Jelentés: a folyó partja (vagyis a művelés alá vett föld).
Alakulása: b i – g i – i d > f i – h i d > f i – i d > f i d
Lásd Sumér = magyar című előadásomat, Bp. 1977.

39.
K ö z é p e n (Halotti Beszéd: c u z i c u n)

	Sumérul: k u – š i b – e – n e
Elemzés: k u , k u (g u – g i –ből) = h e l y
		š i b vagy s i k ( s i g)	= k ö z é p (szív is)
		n a (n e)	= lokatívusz
Jelentése: közép helyen = vagyis k ö z e p é n

40.
J ó (Halotti Beszéd: j o u)

	Sumérul: g u g(alakpárja: d u g) = j ó, tökéletes, (Labat és Deimel)
Alakulása: g u – h u > j u – h u > j o – u > j ó

41.
G y ó g y í t

	Sumérul: g u g – i – t u
Tehát ez két sumér szóból tevődik össze. Az előző pontban említett „g u g” és a „t u” = csinál, tesz ige.
Jelentése: jóvá csinál, megjavít, vagyis gyógyít.

42.
B o c s á t (m e g b o c s á t – Halotti Beszéd: b u l s a s s a)

	Sumérul: b u l – s a (g) – t u
Elemzés: b u l	= ingat, bólint
		s a g (s a)	= f e j
		t u	= c s i n á l
Jelentése fejbólintást csinál. – Ez volt a megbocsátás jele
43.
H a l l (Halotti Beszéd: h a d l a v a)

	Sumérul: g a š – d u – l a – g a
Elemzés: ğ i s ( g e š) g a s	= fül
		d u vagy t u h (d u g .ból) = nyit, kinyit
		l a (l a l –ból)	=teljes
		g a – a – g a (e – g e) = ő, övé
Jelentése: teljes fülnyitás, azaz h a l l á s

44.
S ü k e t

	Sumérul: s u – n u – g e – t (u = ü)
Elemzés: š u vagy š i	= neki (datívusz), de „ő”, „övé”, is
		n u (n u – u m)	= nem (tagadás)
		g e – t u (g i š – t u h )	= fül nyitás, hallás
Jelentése: nincs hallása azaz s ü k e t
Alakulása: š u – n u – g e – t u > š u n – g e – t u > š u – g e – t u > š u – k e – t u  s ü k e t 

45.
S o h a (régi: s u m h a, s u n h a – s o n h a)

	Sumérul: s u – n u – u g – a
Elemzés: s u	= n e k i
		n u (n u – u m) 	= n e m
		u g ( u k u)	= idő, időnek, időpont
		a (a – n a)	= ő, 9 v é
Jelentése: nincs neki ideje (időtlen) s o h a
Fel kell hívnom a figyelmet – a sumér nyelv – egy rendkívüli sajátosságára: a szó összevonások és lekopások igen gyakran az értelem rovására történtek, azaz oly lényeges szavakat, szóelemeket hagy ki, hogy látszólag az értelem megváltozik. Láttuk ezt a 44. és 45. alatti szavalnál, ahol a „n e m” tagadó szó tűntek. Ez észlelhető a m a r a d igénél.

46.
M a r a d

	Sumérul: n u – u m – a r a – d u
Elemzés: n u – u m (n a – a m)	= n e m (tagadás)
		a r a (ĥ a r a –ból)	= menés
		d u (d u g)	= csinál
Jelentése: menést nem csinál = m a r a d
Alakulása: n u – u m – a r a – d u > m a – r a – d u > m a r a d
Itt a „n u m” szó csonkult „m”-re.

47.
A g y a f ú r t

	Mindenekelőtt az összetett szó 2 elemének értelmét:
	a.) a g y = értelem, é s z   és annak székhelye, szerve
	b.) f ú r = valamely anyagban csavaros menetű szerszámmal (fúró) forgatással ugyancsak csavaros – mélyedést (lyukat) hoz létre.
	A címszó tehát azt jelenti, hogy csavaros (furatos) eszű. A székelyekre igen gyakran használjuk az agyafúrt, vagy más szóval: csavaros eszű jelzőt.
	Sumérul: a g – ĥ a   b u r – t a (b =f)
Elemzés: a g (u g)	= ész, értelem
		ĥ a > j a	= birtokjel
		b u r 	= f ú r ( csavaros menetet csinál
		t a (t a l –ból)	= múlt idő jele = befejez
Alakulása: a g – ĥ a   b u r – t a > a g j a – f u r t a > a g y a f ú r t a – a g y a f ú r t 
	A tárgyalt szónak semmi kapcsolata sincsen a honfoglaláskori temetőkben észlelt a g y (koponya) lékeléssel és a táltosokkal. Ezt szerintem azzal lehet magyarázni, hogy a sumér templomgazdaságokban fejlett juhtenyésztés folyt, s az állatbetegségeket gyógyították. Így a kerge kórt is, amit az agyba került élősdiek okoznak. Ennek egyedüli módja a „koponyalékelés”, s ezt a gyógymódot átvitték az emberre is.

48.
K ó r (Gyulafehérvári Glosszák: koorsag)

	Sumérul: k u r (g u r-ból)	változik, megfordul, változás.
Ti. az egészségi állapotban vagyis b e t e g s é g.

49.
K e r k e

	Sumérul: k e r – g e – e
Elemzés: k e r vagy k i r (g u r –ból) = körforgás
		g e (g e – e n – ből)	= menés, menő
Jelenése: körbeforgással menő, körbeforgó.
Vö. kerge birka, kerge kór.

50.
B o l o n d

	Sumérul: b u l – u n – d u vagy b a l – a n – d u
Elemzés: b a l vagy b u l	= ellentétes, ellenkező
		a n vagy u n	= azt (tárgyeset) azonos az alanyesettel.
		d u 	= csinál, cselekszik
Jelentése: ellenkezőt cselekszik (a megszokottól eltérőt)

51.
B a l g a

	Sumérul: b u l – g a
Jelentése ugyanaz, mint az 50. alattinak, mert a „g a” (a g) = jelentése: csinál, tesz.

52.
S z ü k s é g (Gyulafehérvári Glosszák)

	Sumérul: s u – k u – s i g
Elemzés: s u – k u 	= í n s é g (R. LAbat)
		s i g (s e g) s a g 	= teljes, teljesnek lenni.
Jelentése: í n s é g teljessége.

53.
K e z d (K.T.)

	Sumérul: g e – š i – d u > k e – e š – d u
Elemzés: g e 	= e g y, e l s ő
		š u  > š i	 -nak, -nek (datívusz)
		d u 	= c s i n á l
Jelentése: elsőnek csinál – k e z d 
Alakulása: g e – š i – d u > k e š – d u = k e z d

54.
N é p (régi: n í p)

	Sumérul: n i – i n – i b > n i – i b
Elemzés: n i – i n vagy n i – i m 	= É g
		i b i – i b 	= f i ú, f i a
B. Hrozny cseh professzor szerint Ni – in – ib isten (napisten) volt del Babylon (sumér föld) patrónusa. Dávid Antal magyar asszírológus szerint – a sumérok az Ég gyermekeinek tartották magukat – így a n í p > n é p szavunk eredetileg a sumér népet jelentette. Ennek mély hangrendű változata a 

55.
N a p (égitest – Halotti Beszéd: n o p u n)

	Sumérul: N a – a n – i b > N a – i b > N a – a p > N a p
Jelentése: ugyancsak É g   g y e r m e k e (N a p)
A nyelvfejlődés folytán a  szó  értelme  kibővült  –  és  napszakot  (d i e s) is jelentett.

56.
B í r s á g   n a p (Halotti Beszéd: b i r z a g n a p)

Elemzés: b i r (b a r –ból)	= döntés, ítélet (bírálat!)
		z a g (s a g)	= f ő
		n a p	= n a p (dies)		
Jelentése: f ő   í t é l e t   n a p

57.
P e r

	Sumérul: p í r (a fenti b i r –ből) > p e r 
Eredeti jelentése: í t é l e t, d ö n t é s (l. 56. p)
Mai jelentése: ítéletre váró jogvita (peres ügy)

58.
T e g n a p

	Sumérul: t e – g a – n a – a b
Elemzés: t i l (t e l – t a l) t i vagy t a = befejez, bevégez
		g a	= tesz, csinál
		t e g ( t e – g a – ból)	=befejezett, bevégzett
		n a p 	= lásd. Az 55. pontnál
Jelentése: befejezett nap = t e g n a p

59.
H o l n a p

	Sumérul: ĥ u l – n a – a b (k h u l – n a p) u = o
Elemzés: g a l > k a l 	= születés, kelés
Variánsai: k u l > h u l > k e l – Hrozny professzor szerint
Jelentése: születő (kelő) n a p = h o l n a p

61.
S i r a l o m (Ómagyar Siralom: s y r o l m u)

	Sumérul: s i – i r – u l m u (vagy um)
Elemzés: š i – i r (eredetileg a – s i – i r = a   s z e m (v í z) á r j a
		u l vagy i l	= felemel, növekszik, fokoz
		m u (u m) 	= ö v é, ő, névmás
Jelentése: fokozott sírás – siralom

62.
B ú (Ómagyar siralom: b u a l)

	Sumérul: b u	= bánat, szomorúság (bú!)
	B u – u s                         = bánatos, szomorú (r. Labat) (bús!)
63.
T u d (K.T. t u d i u k, Ómagyar Siralom: t h u d o t h l a n)

Elemzés: t u ĥ 	= felfog, megért (R. Labar)
		d u (d u g –ból)	= tökéletes, jó, teljes
Jelentése: tökéletes megértés = tudás

[A kézirat egy része itt hiányzik]

78.
M e z ő

	Szerintem a 76. alatti – m e š i > m e z szóból, valamint az „u” = föld, hely – szó összekapcsolásából eredt a m e z ő szavunk, mely a megművelt föld ruházatát jelenti.
	Korábban foglalkoztam néhány ruházattal kapcsolatos szavunkkal, mint pl. gúnya = felsőruha, suba = pásztorruha, kabát = mellvédő, palást = királyi ruha – most vizsgáljuk meg e kategóriába tartozó egyéb szavainkat is.

79.
G u b a 

	Sumérul: g u – b a
Elemzés: g u (k u) 	= r u h a, ruházat
		b a (b a r –ból)	= körülvesz, véd
Jelentése: körbemenő (védő) r u h a

80.
K ö n t ö s (régi: k ne n t e s)

	Sumérul: k u – e n – t u ĥ – š u
Elemzés: k u	= kegyes
		e n	= úr, főpap
		t u ĥ	= r u h a
		š u	= ö v é
Jelentése: főpap ruhája

81.
I n g

	Sumérul: i n – g u vagy i n – g e – e
Elemzés: i n	= l e n (Deimel, Labat)
		g u vagy g e – e 	= ruha
Jelentése: l e n r u h a

82.
K ö t ő (népi: k ö t é n y)

	Sumérul: k e t u vagy k i t u (Deimel)
k e t > k ö t; k e š – d a –ból, aminek jelentése: k ö t, h o z z á f ű z

83.
K e n d e r

	Előre kell bocsátanom, hogy az ékiratos emlékek rámutatnak arra, sőt kihangsúlyozzák, hogy a rostos növényekkel a sumérok szerint K i – e n (E n – k i) isten teremtette.
	Ezen alapszik szófejtésem:
	Sumérul: K i – e n   d e – e r
Elemzés: K i – e n > K e – e n 	= E n – k i (teremtő isten)
		d e – e r (d i – i r)	= t e r e m t (D i n – g i r - ből
	Jelentése: K i – e n (isten) - teremtése

84.
F ü r ö s z t (K.T. f u r i s z t e)

	Sumérul: b u r – e – š i – t u
Elemzés: b u r	= víz, folyó (b u r > p u r> f ü r)
		e – s i	= bele (latívusz)
		t u	= tenni
Jelentés: vízbe tesz (fürdet)

85.
F ü r d ő (régi: f e r e d ő)

	Sumérul: b u r – u – d u > b u r – u – d u
Elemzés: b u r	= v í z
		d u	= m e n é s
Jelentése: v í z b e m e n é s (azaz fürdés)
A f e r e d u = dialektusbeli forma. 
Idetartoznak a fürdőhelyek, F ü r e d – neve

86.
V a d o n a t (- ú j)

	Sumérul: v a – (u) d u – n a – t (u)
Elemzés: m a vagy v a 	= levő (w a – a n) = v a n, levő első tagja 
		d u (u d u)	= i d ő
		n a 	= -on, -en, -ön (lokatívusz)
		t u	= csinált, készült
Jelentése: l e v ő (időben) k é s z ü l t

87.
Ú j (novus)

	Sumérul: u g = tiszta, világos, vagyis ú j.

88.
M o s

	Sumérul: m u – š u – a
Elemzés: m u 	= v í z (A. Deimel)
		š u agy š i	= tisztít
		a (a – n a)	= ő
Jelentése: vízzel tisztít – m o s!

89.
M a g a s (m a g o s)

	Sumérul: m a g 	= magasnak lenni
		         u š	= melléknévképző
Jelentése: m a g – u š azaz m a g a s (m a g o s)

90.
É r (i g e – e l j u t, e l é r) 

	Sumérul: i r (a r a –ból) 	= megy, e l é r

91.
V á r (főnév)

	Sumérul: u b a r u = v é d é s, oltalmazás (R. Labat)
	Szerintem ez szótagolva: u – b a r – u
Elemzés: u (k u –ból)	= h e l y
	b a r	= k ö r ü l v e s z
Jelentése: körülvett hely, azaz v á r
	Ezzel egyezik a Tihanyi Apátság alapító levelében szereplő f e h e r – u u a r u vagyis u b a r u > u v a r u szó, mely kétségtelenül v á r a t jelent.
	
93.
F e h é r (f e j é r)

	Sumérul: b i – g i – i r /: b> w, g > h > j
Elemzés: b i – g i (b i l – g i)	=f é n y, t ű z
		i r 	= á r a s z t
Jelentése: fényt áraszt

94.
H e g y (főnév)

	Sumérul: ĥ i – g e 
Elemzés: g i >h i	= hegy, hegytető
		g e 	= birtokjel
Jelentése: h e g y e

95.
O r o m

	Sumérul: u r – m u > u r – u m
Elemzés: u r	= hegytető (bizonyára k u r –ból)
		m u vagy u m	= ő, övé

96.
F a

	Sumérul: p a 	= l o m b o s   f a
	Eredetileg b majd p > f változás
B a k o n y 
	Sumérul: B a – k u – u n u
Elemzés: b a	= f a
		k u 	= többes jel
		u n u 	= ház, otthon
Jelentése: f á k   h a j l é k a

97.
G y ö k é r

	Sumérul: g u – k i r > g u – k e r
Elemzés: g u 	= n ö v é n y
		k i r – k e r (g a r – g i r –ből) = eredet, származás
Jelentése: növény eredete

98.
T ű z (főnév)

	Sumérul: t i – i z i
Elemzés: t i (t i l –ből)	= t e l j e s
		i z i – i z 	= t ű z
Jelentése: teljes (lobogó) tűz

99.
I z g á g a

	Sumérul: i z i – g a – g a > i z – g a – g a
Elemzés: i z i > i z	= t ű z (i z –zás!)
		g a 	= csinál
		g a – g a 	=csináló
Jelentése: t ü z e t   c s i n á l ó

100.
K é r (i g e)

	Sumérul: k i r > k e r
Jelentése: körbejár, körbeforog.
	Ez az eredeti jelentése.

101.
H a n e m (régi: h a n u m)

	Jelentése: g a – n u – u m
Elemzés: g a – n u 	= ellene
		u m , i m	= levő
Jelentése: ellene levő, ellenébe (ellentétes kötőszó)

102.
K ö s z ö n t (k e z e n t)

	Sumérul: g i – š e – e n – t u
Elemzés: g i – š e > k i – š e > k i – z e > k e – z e = kéz (egykéz)
		E n – t u vagy i n – t u= utat (menést) csinál – jártat
Jelentése: kezét jártatja (kézzel integet)

103.
K ö v é r

	Sumérul: k u – b i r > k u – b a r
Elemzés: k u 	= erős, nagy
		b i r > b e r (b a r –ból) =	t e s t
Jelentése: e r ő s   t e s t ű

104.
B ö r t ö n 

	Sumérul: b u r – t u – u n
Elemzés: b u r	= v e r e m
		t u – u n (d u – u n)	= m é l y, m é l y s é g
Jelentése: m é l y   v e r e m

105.
K e n y é r (régi: k u n y i r)

	Sumérul: k u – n i – i r
Elemzés: k u	= étel, eledel
(De „n a g y” jelentése is van), R. Labat szerint: kiterjedt, általános. N i – i r (n i m – g i r –ből) = fejedelem, főpap.
Jelentése: általános étel

106.
J á r o m

	Sumérul: ĥ a r – m u
Elemzés: g a r > ĥ a r > a r	= járás, menés
		m u 	= f a
jelentés: j á r ó   f a, vagyis j á r o m

107.
G a z d a

	Sumérul: g a – š u – u d – a
Elemzés: g a -, g a -, ĥ u	= ház, háza
		u d	= ő r, ú r
Jelentése: h á z  u r a (ő r e)

108.
G a z d a g 

	Sumérul: g a – š u   d a h – g a
Elemzés: g a – š u	= h á z, h á z a t 
		d a h	= gyarapít, hozzátesz
		g a (a g a)	= n é v m á a
Jelentés: h á z a t   g y a r a p í t ó

109.
G y e r m e k (vagy g y e r e k)

	Ezzel a szóval nyelvészeink behatóan foglalkoztak. Egyesek finnugornak vélték (Budenz, Melich, Pais, Moór E.) mások viszont, Paasonnen finn nyelvésszel együtt t ö r ö k jövevényszónak tartották. Végül is mint bizonytalan eredetű megfejtetlen maradt.
	Ennek fő oka, hogy nyelvészeink nyelvünk főforrását a s u - m e r   n y e l v e t nem ismerték. Jó magam e szóval – korábbi tanulmányaimban több ízben foglalkoztam.
	Sumérul: g i r – m u – k e > g e r – m u – k e > g e r – e – k e 
Elemzés: g i r vagy g e r	= csinál, létrehoz, n e m z (alakpárja: g a r), de nemzettet - ivadékot, más szóval gyermeket is jelent. 
		m u vagy e (n e)	= ő, ö v é (névmás)
		k e (g e –bő)	= n e k i (datívusz)
Jelentése: g y e r m e k e, i v a d é k a (neki)
	Vö. nyelvemlékeinkben a  k e n – g e r,  k a n – g a r – e s,  m a h – g e r (m a g e r), g i r – m u – u t u (Gyirmót)
	A g e r (g i r) alakpárját a „g a r” – t ugyancsak megtaláljuk nyelvünkben g a r – m u – u t u = (g y a r m a t), N a p  (isten) gyermeke; m a h – g a r = m a g y a r (Magasztos isten gyermeke) népnevünk, sőt a „h á r o m” számnevünk is erre vezethető vissza:
	g a r – m u > h a r – m u > h a r – u m = h á r o m
	A sumér ugyanis úgy képezte a számneveket:
	A t y a (a d – š u > a – š u > a š) = 1.
	A n y j a (a m a – a n > m a – a n) = 2.
	G y e r m e k (g a r – m u > h a r – m u > harum > három = 3.
Delitzsch szerint a – g a r   –   g a r = víz teremtményei (ivadékai – gyermekei)

110.
D e b e l l a

	A falusi életben pejoratív (lealacsonyító) értelemben használják ezt a szót: feslett, erőstestű nőkre. Ez egy ősi eredetű szó. Tudnivaló, hogy a prostitúció – az első formája a templomi prostitúció volt. Az ékírásos szövegek közlik –hogy a vérmesebb nők felajánlották testüket – az istenség szolgálatára. Természetesen e szolgálat ellenértékét a templomok – közelebbről a papok vették át. Ilyen templom volt Bábelben az E - B é l vagyis Bel (isten) temploma, ezért ezeket a nőket: B é l   l e á n y a i n a k nevezték.
	Sumérul: De – B e l l a
Elemzés: d e (d u – d i)	= gyermek (ez lányt is jelentett)
		B é l (B e l l a)	= istenség, E n – l i l isten neve  (E n  = Ú r)
Jelentése: B é l   l á n y a (g y e r m e k e)

111.
F é n y e s (népi: f i n y e s)

	Sumérul: b i – n e – e š
Elemzés: b i (b i r – b a r – ból)	= fény, világosság
		n e (teljesen e – n e)	= ő, ö v é (névmás)
		e š (u š)	= melléknévképző
Jelentése: f é n y e s

112.
I g a z (melléknévképző)
	I. András-kori ima: i g h u s
	i g u vagy i g i > g i 	= egyenes, igaz
	u š – a š	= melléknévképző

113.
H a m i s (Halotti Beszéd: h o m u s)

	Sumérul: g a – m u – u š > g a m u š
Elemzés: g a m (g a – m a)	= görbe, hajlított (gamós!)
		u s 	= melléknévképző
Jelentése: görbe (nem egyenes) nem igaz, hamis

114.
B ű n (Halotti Beszéd: b u n)

	R. Labat szerint: n i g   b u n 
Elemzés: n i g	= az, ami (nagy!)
		b u n	= nem egyese, nem igaz
Jelentése: bűn
115.
T i t o k (KT. T i t o k)

	Sumérul: t i – t u g > t i – t u k
Elemzés: t i – (t i l – ből)	= t e l j e s
		t u g vagy t a g	= befed, betakar
Jelentése: teljes, befedés

116.
T a k a r (KTSz; t a k a r u t a )

	Sumérul: t a g – a r > t a k – a r
Elemzés: t a ĥ – t a k 	= befedés
		a r (g a r –ból)	= csinál
Jelentése: befedést csinál = b e t a k a r

115.
T e h á t

Több nyelvemlékünkben: tahát (KTSz, Bécsi kódex, Winchnei k.)
	Sumérul: t e – h a t u, vagy t a – h a t u 
Elemzés: t e vagy t a (til – tal –ból) = teljes
		G a – t u (a g a – t u – ból) = befejezés, vég
Alakulása: ĥ a – t u > h a – t u 	= h a t
Ez azonos eredetű a „h á t” = (pars postica) szóval és a hat számnevünkkel.

116.
T u c a t (t u c z a t) = 12

	Sumérul: t u h – u š – h a – t u
	Itt megjegyzem, hogy a sumér számnevek nincsenek teljesen felderítve. J. Halevy francia akadémikus a  „m a – a n”  (m u – u n” = 2 számnév mellett említi még a t a b továbbá a t u ĥ, t a ĥ számnevet is, mely ugyancsak – kettőt jelent.
Elemzés: t u ĥ vagy t a ĥ	= 2
		u š	= adjektívum képző
		ĥ a – t u (a g a – t u – ból) = befejezést csinál
	A Demiel szerint: k h a t u = zu Ende gehen, fertig sein. Ez azt jelenti, hogy a sexagezimális számrendszerben – a számláló 6-nál befejezte a műveletet.
Alakulása: t u ĥ – u š – h a t u > t u u š – h a t u > t u s – a t u > t u z a t u > t u z c a t = 12
	Vö. a hettita főváros H a t t u s a nevével – ezt 12 isten városának is mondják.
	A város sumér alapítású lehet.

117.
T e s s é k

	Sumérul: t u h – e š – h e – e – g e
Ez a szó udvarias felszólítás valamely cselekvésre.
		t u – e š (emesal: t e h – e š) = tevés, cselekvés
		ĥ e 	= l e g y e n (felszólító mód és optatívusz)
		e – g e > e – k e	= ő, övé (g e – e n segédige!)
Alakulása: t u h – e š – h e – e g e > t e h e š – j e – e – k e > t e s – j e – k e > t e s s é k
Jelentése: legyen az ő cselekvése (tevése), röviden: cselekedjék (vagy tegyen valamit).
	Ez tehát a t e s z (t e v é s) származéka

118.
T e t s z i k (t e t s z e n i)

	Sumérul: t u – t u - š i  - i - g e 
Elemzés: t u (t e – „d u g” – ból)	= j ó, s z é p
		š i > š u (datívusz) 	= n e k i
		i – g e, e – g e (1-es sz. 3. sz. g e – e n segédigéből)
Jelentése: ő szép (jó) neki vagyis t e t s z i k

119.
H í d

	Sumérul: ĥ i – d a
Elemzés: ĥ i – g i –ből (g i – i n) = menés, járás
		d a (d u)	= á t, keresztül
Jelentése: á t j á r ó (híd), vö. B á n – h i d a

120.
S z ü l (s z ü l e t i k)

	Sumérul: s u – i l ~ s u – i l e – t u
Elemzés: s u (s i)	= t e s t
		u l (i l)	= felemelkedés, kiemelkedés
		t u (t u – t u )	= csinál
Jelentése: a test kiemelkedése, (világra hozása)

121.
E g y e n e s (n é p i: i g e n y e s)

	Sumérul: i g e – (e g e) e n – e š
Elemzés: g e (i g e – e g e –ből) = e g y (1) tőszámnév
		e n	= m e n é s
		e š – (u š)	= melléknévképző
Jelentése: egy menetű (azonos)

122.
A z o n o s

	Sumérul: a š – u n – u š
Elemzés: a š > a z 	= egy (1) tőszámnév
		u n (e n)	= m e n é s
		u s ( e s)	= adjektívum képző
Jelentése: e g y   m e n e t ű (a z o n o s)

123.
I g e n (helyeslés)

	Sumérul: i g e – e n
Elemzés: i g e 	= egy
		e n 	= l e v ő, van, levést jelentő ige
jelentése: í g y   v a n (úgy van)

124

N e m (tagadó szó – régi: n u m Halotti Beszéd: n a m)

	A címszó a „n u – u m” emesal változata!
Egyébként – nyelvemlékeinkben még a „nam” változat is előfordul.

125.
V a n (régi: v o n)

	Sumérul: m a – a n vagy m u  - u n (m = w)
Elemzés: m u vagy m a	= ő (w u – w a)
		a n (u n, e n)	= létezik, levő

126.
N i n c s e n

	Sumérul: n u – n i – š i – e n
Elemzés: n u (n u – u m) röviden: = nem
		n i – n e (i n i – e n e – ből) =ő
		š i (s u – š e)	= n e k i (datívusz)
		e n (u n – a n)	= létezik, levő, v a n
Jelentése: n e k i   n i n c s e n (nem ő neki van)

127.
V e n d é g

	Sumérul: m e – e – n i – d i – e – g e  (m = w)
Elemzés: m e (m u) v a – v u	= ö v é
		e	= h á z
		n i (- n a) latívusz	= b a, b e
		d i (d e, d u)	j ö v é s
		e – g e	= ő, ö v é
Jelentése: h á z á b a   j ö v ő

128.
M u l a t (ige)

	Sumérul: m u l a t u
Elemzés: m u (e m u –ból)	= i d ő
		l a (l a l –ból)	= t e l j e s
		t u	= t e n n i
Jelentése: időt teljessé tenni – (eltölteni)

129.
K a p (ige)

	Sumérul: k a b > k a p
Jelentése: R. Labat szerint (revevoir) = k a p, elfogad, átvesz

130.
N e s z e

	Sumérul: n e – s u vagy n e – s e
Elemzés: n e (n a)	=n e k i (datívusz)
		s e vagy s u	= a d á s
Jelentése: n e k i   a d á s

131.
H a t a l o m (Halotti Beszéd: h o t o l m)

	Sumérul: g a – t a l – m u > h a – t a l – u m
Elemzés: g a vagy a g	= h a t a l o m
		t a l (t i l)	= t e l j e s
		m u (u m)	= ö v é
Jelentése: t e l j e s   h a t a l o m

132.
S z e r e l e m (Halotti Beszéd: s z e r e l m e s)

	Sumérul: s i – r i – i l – u m > s e – r e – e l – m u
Elemzés: š u – š e (si vagy se)	= s z e m
		r i vagy r e 	= fele, r á (latívusz)
		i l vagy e l	= e m e l
		m u vagy m e	= ő
		u š vagy e š	= melléknév képző
Jelentése: szemet ráemelő (rátekintő)
Eredetileg tehát: kegyes, kegyelmes

133.
M i n d e n k i > m i n d e n > m i n d

	Sumérul: m e – e n – d e – e n – e – k e
Elemzés: m e – e n (m e – e n e = m i (mink) személyes névmás, többes szám 1. személy
		d e – e n 	= t i (tik) többes szám 2. személy
		z u – e n > z e – e n alakpárja
		e – g e (e n e – k e)	= ő k (g e > k e = sok)
Jelentése: m i – t i – ő k – tehát m i n d e n k i (összes)
A r n o   P o a b e l asszírológus említi a: m e – e n –  e – e n – r a és m e – e n – z e – e n – r a szavakat és  úgy  fordítja,  hogy m i -n e k ü n k, mert „r a” mint datívusz azt jelenti, hogy n e k i vagy s z á m á r a.
	Szerintem ez rövidítés, és helyesen azt jelenti, hogy m i n d - e n k i számára.

S z e m é l y e s   n é v m á s

134.
É n

	Személyes névmás egyes szám első személy
	Sumér etimonja, a „m e – e n” (vagy g e – e n) létezést, levést jelentő ige – második tagja: e n. ilyen lekopások a sumér nyelvben gyakoriak (sokszor az értelem rovására is!). Az archaikus sumér nyelvben a m e – e n (m u – u n, m a – u n = v a n (nemcsak azt jelentette, hogy én vagyok, de azt is, hogy t e vagy, vagy „ő” van.
	Az „é n” (e n –ből” tehát elvonás a m e – e n (g e – e n –ből). Mindazonáltal a „m e” (g e > k e) első tag továbbra is élt és él mint birtokos személyrag nyelvünkben! 
	PL. e n – s z e r e – r e – m e
		e n – s z e r e t e – k e (g e)
	Persze az alanyi és tárgyas ragozásnak ez csak a csírája – s ez már k é s ő b b i fejlemény.
	A személy megjelölésének hiánya – természetesen a fordításnál zavart okoz, s ilyenkor a szöveg környezetre vagyunk utalva. A sumerológia úttörői, s J. Halevy is észrevették ezt az archaikus nyelvjelenséget, sőt példákat is mutattak be: d u g > d u = tevés, cselekvés, m u ~ a b és n a személynévmások.
	A „m u – d u”, „a b – d u”, „n a – d u” nemcsak jelenti, hogy t e t t e m, de azt is jelentheti, hogy t e t t, t e t t él.
	Melich János nyelvészünk finnugor (urali) eredetűnek tartja e szót és a feltett (fiktív) „a m i, e m i” – ből vezeti le annak fejlődését. Melichnek ez a szófejtése szerintem – erőszakolt és épp olyan hibás, mint „szláv” jövevényszavaink egyeztetése.

135.
T e

	Személyes névmás egyes szám második személye.
	Sumér etimonja: „t e” (t e g – ből) = k ö z e l i. J. Halevy francia akadémikus szerint eredetileg: d i – h u > t i – h u > t i – u > t i > t e.
A „t i – u (t i – ü”)” formát is megtaláljuk nyelvemlékeinkben. A „te” és „t i” váltják egymást. Később a nyelvfejlődés során – a numerális (számbeli) megoszlás folytán a „t i” (t i – k a > t i k – ből, aholis a „k e = s o k” lesz a többes szám, a „t e” pedig az egyes szám második személye.
	A 2klasszikus” sumér nyelv gyakorta használta a személyes névmás 2. személyeként a: z u (z u – e) vagy „z e” alakot. Ennek jelentése: „i s m e r ő s”.
	Arno Poebel philadelphiai professzor által kimutatott:  m e – e n, d e – e n – r a és m e – e n – z e – e n – r a = m i, m i n d e n - k i n e k, (ékiratos szövegekben a „d e” (t e) és z e (z u) felváltva szerepelnek. 
	Megjegyzem a d e > t e szabályszerű hangfejlődés, a z u  > z e pedig magánhangzó illeszkedés folytán jött létre.

136.
Ő

	Személyes névmás egyes szám harmadik személye.
	Sumér etimonja: e – n e vagy u – n u
Ebből elvonással az „e” vagy „u”. Az „u” olvasata „ü” amely nyíltabbá válással: „Ő” lesz.

137.
M i n k > m i

	Többes szám első személyű névmás.
	Előre kell bocsátanom, hogy az archaikus sumér nyelv a többes számot – kettőzéssel – a szó ismétlésével fejezte  ki.  Pl.  m e – e n e – e n e. később erre a g e > k e vagy az e ŝ (u ŝ) szavakat használta: ezek jelentése: s o k.
	Tehát „m i” (n o s) = m e – e n – k e (m e n k – m i n k (m e – e n e- e n e helyett.
	Az irodalmi „m i” elvonás a népies „m i n k” –ből.

138.
T i k (t e k) > t i

	Többes szám második személyű névmás.
	Ez két szóból tevődik össze.
Az előbb már említett d i  - h u > t i – h u > t i – ü > t i = k ö z e l i (hozzám közellevő + g e > k e = s o k) tehát t i – i – k e > t i k. „Ti” az irodalmi nyelvben – elvonás a vulgáris „t i k”-ből.
	Mindazonáltal a ragozásban a „t e k” fotma is előfordul.  Pl.  n e k – t e k. N e – k e = sumér datívusz (részeshatározó) többes szám 2. személye: n e – k e – t e – k e hangkieséssel és a véghangzó szabályos elhagyásával: n e k t e k.

139.
Ők

	Többes szám harmadik személyű névmás.
	A 136. pont alatt már bemutattam, hogy az  „e”,  „u” az  „e – n e, u – n u –ból (u olvasata = ü) származik, elvonással, s jelentése „Ő” (nyelvemlékeinkben e u (e w), ami talán az olvasat vagylagosságára utal.
	Ehhez járul a többes jel: g e > k e, lesz tehát: e – n e – k e ~ u – n u – k e – összevonással: e – k e vagy u – k e majd e k vagy  ü k > ő k.
	Az „ők” és ennek tájnyelvi formái megtalálhatók a szótárakban, de ennek etimonja az „e – n e – k e” már nem. Pedig ez a szó megtalálható – a magyar nyelvben – csak fel kell kutatni.
	Korábbi tanulmányaimban  foglalkoztam  a  „t e k i n t”  (t e - k u n t a) szóval.
	Ez sumérul: t u k – u n – t u h.
	Emesal nyelvjárásban: (u = e) t e k – e n – t e.
Ennek egyes szám harmadik személye = t e k é n t – e n e k (e)
	A személyes névmás az alapszókincs fontos csoportja, s mint fentebb láttuk, valamennyi személyes névmásunk etimonja a sumér nyelvre vezethető vissza!

140.
L e n n i (l e s z)

	Ez az igénk is s u m é r eredetű! Etimonja: „L u” (emesal: l e) Jelentése: levés, létezés. Az igető több származéka fordul elő nyelvemlékeinkben.
Vö. l e u n (l ő n) sumérul: l u – u n, l u – e n, l e – e n = l é t e z é s   v a n, vagyis a cselekvés létrejött. Az archaikus sumér nyelv – a múlt időt is ezzel fejezte ki, később már „l u – t e” (l e – u t) ahol is a „t e” (t e l, t i l –ből) befejezést jelent.
	„L e g e n” (K.T.) sumérul: l u – g e – e n.
Itt tudni kell, hogy a sumér nyelv az óhajtó és felszólító módot a „g e – e n”-ből jövő g e > h e szóval fejezte ki. 
	Mind a két szó előfordul a régi bibliai idézetben: „Legyen világosság és lőn világosság.”
Sumérul: l u – g e – e n   b i l a – a g – u ŝ – s a g, e – ŝ i   l u – u n   b i l a – a g   u ŝ – s a g.
(b i l al a – a g = f é n y (lux), a g = csinálás)
	L e s z – l e s z e n – eredetileg azonos  jelentésű  a  v a n,  v a  g y o n szavakkal. A nyelvfejlődés  során a  „l e s z”  a  j ö v ő   i d ő kifejezésére lett lefoglalva.
	Sumérul: l u – ŝ e teljesen l u – ŝ e – e n = l é t e z é s.
		l u – l e	= létezés
		ŝ e – ŝ u	= neki
		e n 	= levő, van
	L e h e t, sumérul: l u – ğ e – t u
Itt a h e t (h a t) képző a lehetőség (szabadság) mozzanatát fejezi ki, amely persze valamely cselekvésre irányul!
	A „g e – t u ĥ „az” i g e – t u ĥ –ból származik, ami azt jelenti, hogy szemet nyitó, tekintő – tehát: szabad! 
Vö. a ŝ u – b a d szemet nyitó, vagyis s z a b a d szóval. Jelentése: szabad levés.
A Königsbergi Töredékben: a
	„l e h e t” – l e y e t (l e y e s s e n)
Alakban fordul elő. Itt az „y” vagyis a „j” nyelvtörténeti - hangtörténeti – fejlődés eredménye. (g >h, h > j), de nem a „j”, hanem a korábbi „h” maradt fenn. Vö. fehér ~ fejér.
	Meg kell itt említenem,  hogy a  sumér  nyelvben a  l u   l e - v é s t jelentő igének személy (birtokos) névmás funkciója is volt, s ez a mai nyelvünkben is megtalálható – mint igerag.
„l” (l u , l e – l a)
Egyes szám második személyű igei személyrag.
	J. Halevy francia asszirológus egy ninivei szójegyzék (vokabularium) alapján megállapította, hogy a sumér l u, l e (l i) l a személyes névmásnak akkád megfelelője: én, te, ő (akkád: a n a k u stb.)
	Mai nyelvünkben – ma is él – igei személyragként: l u, l e, l a - persze a véghangzó lekopásával.
		t e s z e – l
		k e r e s e – l
		i m á d t á – l
		s z e r e t t é – l
	Ennek alapján megfejthető a
		s z e r e t l e k
szavunk is
		s z e r e t = ŝ e – r e – t u > (ŝ i – r i – t u – ból)
		ŝ i (s e)	= s z e m (ŝ – z – sz változás)
		r i (a r a – ból)	=f e l é, r á
		t u (t u h – ból)	= n y i t á s
Jelentése: szem rá nyitás (vetés), rátekintés, szeretet
		l e 	= t é g e d
		k e (g e – e n –ből)	= é n
vagyis s z e r e t – t é g e d – é n – mai szóval: szeretlek.

142.
K i ?   M i ? – kérdő névmás

	Sumérul: g e > k e > k i (g e – e n – g i – i n -ből) ill.
		m e > m i (m e – e n, m i – i n –ből)
Mindkettő jelentése eredetileg: l e v ő, ő. Persze szavaknak még sok más funkciója is van.
	Halevy szerint a „m e” = m i, micsoda? Milyen, mely
Az „e”-t sokszor felváltja az archaikus „i” (m e – m i, k e – k i)

143.
V a l a k i, v a l a m i – határozatlan névmás

	Sumérul: m u – l u – g e, m u – l u –m e
Alakulása: m u – l u g e > w u – l u – k e > w o l o – k e > v a l a –  k e >  v a l a k i Az alapszóval: m u – l u – g e – egy G u d e a szövegben is találkozunk, amikor a lagasi „e n s i” elmondja, hogy álmában megjelent „m u – l u – g „ és megbízást adott neki - templomépítésre.
A tárgybeli szót a sumerológusok „valaki” és e g y   e m b e r (személy) szóval fordítják. A valaki, valami, jelentése eredetileg – egy bizonyos (létező) személyt jelentett, de később a nyelvfejlődés során a „valami” létező dolgot, tárgyat jelentett. A „valaki”-nek megmaradt eredeti jelentése:
	(egy) l é t e z ő (személy)

144.
M i ó t a – határozószó

	Sumérul: m e – u d u – t a > m e – u – t a
Jelentése: m e l y   i d ő t ő l
Elemzés: m e 	= mi, micsoda, milyen, mely
		u d u (röviden: u)	= i d ő, időpont
		t a (t u)	= -től, -től, eredetileg távolodást jelent

145.
M e t t ő l – m e d d i g (vagyis mely időtől, mely ideig, kérdő hsz.)

	Sumérul: m e – u d u – t u – u l   m e – u d u – i – g e
A szavak már ismertek, csak a ragokat kell egyeztetni.
	t a – l u > t a – u l > t u – u l = t ó l, t ő l
	l u (l e – l a) személyes névmás = Ő, ő-tőle > tül > től
	A g e (i – g e) datívusz, rag, jelentése azonos a ŝ u határozóval = i g (i – g e – ből)
Pl. U r – r i – k i t a – G i r – ŝ u – k i – ŝ  u
Jelentése: Úr földjétől – G i r s u (Lagas) földjéig. 
	A ŝ u és g e válthatják egymást.

146.
M i d ő n (vonatkozó határozószó)

	Sumérul: m e – u d u – n a = mely időn – időben
		n a 	= lokatívusz
Az „a” utolsó hangzó törvény szerint elmarad

147.
M i k o r – m i k o r o n (kérdő határozó szó)

	Sumérul: m e – u k u – u r u – n  
	u g u – u r u > u k u – u r u > k u – u r
elemzés: u g u > u k u	= i d ő
		u r u > a r a 	= m e n e t
		n a (n e)	=lokatívusz
jelentése: mely időben (vagy időszakban)

148.
M i l y e n (kérdő névmás)

	Sumérul: m e – e n vagy m e – l e – e n
Fordítása: m i   l e v ő, mily létezésű (levésű)

149.
M i k é n t (kérdő határozószó)

	Sumérul: m e – g e – e n – t a > m e – k e – e n – t e > m e – k é n t > m i – k é n t
	Miután a „g e – e n ~ g i – i n” nemcsak létezést, levést, de menetet, folyamatot is jelent – ehhez képest fordítása:
	mely – l e v é s b e n (létezésben) vagy
	mely – m e n e t b e n, folyamatban
	t a (d a)	= lokatívusz

150.
M e n n y i

	Sumérul: m e – e n – ĥ e (vagy ĥ i)
Elemzés: m e – e n 	= m i   levő, milyen
		ĥ i > ĥ e (g e – ből) 	= s o k
Jelentése: mily sok levő, milyen sok

151.
V a l a h a 

	Sumérul: m u l u – u ğ – a
Alakulása: w u – l u – u h – a > v o l o – h a > v a l u h a 
Elemzés: m u l u > v u l u > v o l o > v a l ó = l é t e z ő
		U g – a > u h – a 	= i d ő b e n
		„a”	= lokatívusz
Jelentése: létező időben (vagyis régen)

152.
H o g y a n (határozószó, kérdőszó)

	Sumérul: ĥ u – u g u – a – n a > ĥ u – g u – a n
Elemzés: ĥ u (g u> k u –ból)	=hely vagy hol
		u g u (alakpárja: udu és unu) = idő vagy mikor
		a – n a> n a	= lokatívusz
Szószerinti jelentése: helyen és időben, vagy mikor – hol

153.
H o l (határozószó, kérdőszó)

	Sumérul: eredetileg ĥ u ( g u > k u – ból)
	Nyelvemlékeinkben és pedig az I. András-kori imában (1047) fordul elő ilyen formában „c h u   w a n) jelentése: h o l (ahol) v a n. a mai „h o l” szavunk a sumér – k u és l u (le, la) = ö, ö v é névmásból alakult ki = ő  h e l y e (vagyis: h o l, a h o l) másként ĥ u – u n.

154.
H o n n é t – h o n n a n (határozószó)

	Sumérul: ĥ u – u n – (e) – n e – t a
Elemzés: ĥ u- u n	= hely, helye, (hol)
		e – n e – t a (t u)	= ő   t ő l e
Jelentése: szószerint: h e l y  ő   t ő l e
Vagyis h o n n é t. A „h o n n a n” határozószónál a „t a” (t u) lemaradt, illetve eltűnt, h u – u n – a n a – a n – t a (t ó)

155.
H o v á

	Sumérul: h u – m a – a > h u – w a – a
Elemzés: h u (k u – ból)	= h e l y
		m a (m u) w a	= l e v ő,   ő
		a (g a –ból)	= datívusz, de latívusz is
Jelentése: levő helyre, vagy ő helyére.

156.
M e r r e

	Sumérul: m e – ĥ e – r e
Elemzés: m e	= m i, m e l y
		ĥ e-( ĥ u)	= h e l y
		r e (e – r e > a - r a –ból) = latívusz: felé
Jelentése: m e l y   h e l y r e

157.
H o z z á (határozószó, személyragos)

	Nyelvemlékeinkben: h u z i a (Halotti Beszéd)
	Sumérul: ĥ u – s i – a
Elemzés: ĥ u	= h e l y (he is)
		ŝ i (s u)	= -hoz, -hez, -höz (ŝ >z)
		a (a – n a, e – n e)	= ő
Jelentése (az ő) helyéhez – vagyis h o z z á.
Ez a –hoz, -hez, -höz ragunknak eredeti alakja.

158.
K é p p e n (k é p e n – határozórag)

	Sumérul: i g i – b e – e – n a vagy i g i – b i – e – n a
Elemzés: i g i – i g > g e > k i , k e = arc, ábrázat, k é p
		b i > p i	= ö v é, névmás
		e – n e (b i – e – n a)	= benne, lokatívusz
Alakulása: i g i – b i – b i - e-na > g i – b i – b i – e – n a > k i – p i – b i – e n a > k i p p e n (a)
Jelentése: k é p é b e n, á b r á z a t á b a n
Ezt a „k é p e n” szót nyelvészeink – hibásan – török eredetű szónak tartják: holott az egyértelműen – sumer eredetű – tehát saját ősi szavunk.
	Ez a ragunk is, mint ahogy az összes ragok, képzők, jelek – értelmes és konkrét szavakból alakultak ki. Egyik nyelvemlékünkben (KTSZ.) a szóban lévő ragot: a z o n k é p p e n (o z u n k e p - p e n) formában találjuk. Ugyancsak megtaláljuk ezt a határozó szót a keresztény főimában a Miatyánkban is. „Pater Noster”: miképpen – azonképpen.

159.
A z o n k é p p e n

	Sumérul: a ŝ – u n – k i – p i – b e – n e
	Itt az: a ŝ – u n > a z – u n > a z – o n szó egyenlőséget, vagyis azonosságot fejez ki, mert a sumérban az a ŝ – egyet (1) jelent, éppúgy, mint az i g e > g e vagy i g + e n = e g y   l e v ő.
	Azonképpen tehát azt jelenti, hogy a z o n o s   k é p p e n vagyis azonos ábrázatban (formában).
	
160.
P a t e r   n o s t e r

	A keresztény hitre tért magyarságnak a latin nyelvű főimát: a Pater noster-t térítők – feltétlenül a saját nyelvére fordították. Ez a szöveg azonban nem maradt ránk.
	Annak szemléltetéséhez, hogy a magyar nyelv a z o n o s a s u m é r nyelvvel – a „Pater noster” kezdő sorait lefordítom sumér nyelvre, majd a sumér nyelvű szöveget – magyar (ó-magyar) nyelven mutatom be.

a. L a t i n   s z ö v e g

P a t e r   n o s t e r   q u i   e s   i n   c o e l i s 
S a n c t i f i c e t u r   n o m e n   t u u m
A d   v e n i a t   r e g n u m   t u u m
F i a t   v o l u n t a s   t u a
S i c u t   i n   c o e l o   e t   i n   t e r r a …..

b. S u m é r   s z ö v e g 

A d – ĥ a (A d – d a) m e – e n - k e 
K e (g e) m u – g u (u n) m u ĥ – u n – e – k e – b e – n e
S e – e n – t u h – u l – t u – ŝ e – ĥ e – e – k e  t e – n i – m u d e
G e – e n - ĥ e – e n   T e   u r u – z a g – u d €
L u – ğ e – e n   T e   a k a – r a – t u – d e
M e – k i – b i – b e – e n e   m u h – u n – b e – n a
A ŝ – u n – k i – p i – b e – n e   b i – g i – i d – e – n e – e s i ….

c. Magyar (ó-magyar) szöveg

A t i a – m e – e n k (a t i – a n k)
K i   v o g   m u n e k b e n
Z e n t u – u l   t e s j e k   T e   n i w u d
J e   e (n)   j e n   T e   u r u z a g o d
L e g e n   T e   a k a r a t u d
M e – k e p p e (n) m u n – b e – n e
A z u n k e p p e n   f i d e n (f e d e n ) e s ….

A b. és a c. alatti sumér, illetve magyar szövegek elemzése:
	a d = a t y a (R. Labat szerint: „a t” is!
	Az a d – d a már fejlesztett alak és az a d + g a > ĥ a összevonásából eredt – hátrahasonulással.
Alakulása: a d – h a > a t j a (a t i a) > a t y a.
Nyelvemlékeinkben: „a t i a” (KT).
	A „Pater noster” szószerinti fordítása tehát:
A t y a   m i e n k.
	A személyes névmás többes szám 1. személye eredetileg: m e – e n e – e n e, később:  m e – e n – g e >  m e – e n – k e =  m i e n k. itt a g e > k e többes jel. Jelentése: s o k.
	k e   w o g u (k i   v a g y   = q u i   e s)
a „k e” – vonatkozó névmás (k i, a k i)
	Tudnivaló, hogy a sumér nyelv vonatkozó névmást csak ritkán használt. Ez pedig a „l u” szócska volt, aminek jelentése: l e v ő, létező (ember is) vagyis – a z, a k i.
	A nyelvfejlődés során azonban ezt felváltotta a g e – e n, illetve m e – e n – igéből = lenni, elvont: g e > k e, illetve: m e (m i). ennek jelentése szintén: l e v ő (vagyis az, aki vagy a m i.)
	w o g u ~ w o g u n (e s – e s t)
	Sumérul: m u – g u vagy teljesen: m u – g u – u n
		m u (= w u) = ő, ö v é
a g u – u n pedig a g e – e n segédige illesztett alakja. 
Jelentése: létező, létezik (vagyon – van).
	Az archaikus sumér nyelv – amint már az előbb is mondottam az igeragozásnál – a személyt nem jelölte pontosan és a harmadik személyt – második személyként is használta.
	Nyelvemlékeinkbe – így a KT.-ben a „v a g y” alakot: v o g u – w o g, illetve w o g u n formában találjuk. Persze ez nem finnugor, hanem s u m é r eredetű!
	M u h – h u – e k e – b e – e n ~ m u n b e n (i n   c o e l i s)
	Sumérul: m u h – u n – e – k e – b e – e n e
Elemzés: m u h – u n ~ m a h – a n = m a g a s   é g
		(emesal: m e – e n)
		m u h – m a h  	= m a g a s
		a n, u n, e n	= é g vagyis menny
		g e > k e – többes jel	= s o k
		b a – (b i – b e)	= belső, belsőség
		n a – (n e)	= lokatívusz
Nyelvemlékeinkben: HB. m u n – h i(hi uruzagbele) később 
		KT. m u n – és m e n
z e n t e l t e ŝ i e k   T e   n e – e u d
- s a n c t i f i c e t u r   n o m e n   t u u m - 
Sumérul: s e – e n – t u h – u l – t u – ŝ i – ĥ e – e – k e   T e – n i m u – d e
Elemzés: ŝ e ) ŝ i – ŝ a) 	= k e g y e s (ŝ > z > s)
		e n vagy i n 	= s z e m
		t u ĥ	= n y i t ó
Jelentése: kegyes tekintetű, vagyis = s z e n t
		u l – e l 	= e m e l
		szentel = szentté e m e l
		t u (t e)	= tevés, cselekvés
		ŝ e (ŝ i, ŝ u)	= n e k i (datívusz)
		ĥ e	= legyen (g e – ből)
		e – g e	= ő, ö v é
		T e   n e v e d ~ n o m e n   t u – u m
		d e > t e 	= személyes névmás egyes szám 2. személyes másként
		z e vagy z u	= t i é d (birtokos névmás is)
		n i vagy n e	= ő, ö v é – névmás
		m u vagy z u	= n é v, nevezés
Alakulása: n i – m u > n i – w u > n e – w u > n e – w e
		d e (t e)	= személyes névmás egyes szám 2. személye
Jelentése: legyen a Te neved szentté emelésének tevése
J e – e (n) – j e n   T e   u r u z a g u d
- A d   v a n i a t   r e g n u m   t u u m –
	Sumérul: g e – e(n) ĥ e – e n   T e   u r u – z a g – u – d
Elemzés: g e – e n ((g i – i n)	= j ö n n i (g > h > j)
		ĥ e 	= l e g y e n 
		e n (e – n e)	= ő, övé
Jelentése: legyen az ő jövése, vagyis j ö j j ö n
T e   u r u z a g o d
		T e (d e)	= személyes névmás egyes szám 2. személy
		u r u – a z a g (g a)	= szent városállam, o r s z á g
	Ez a  neve  sumérföld  kulturális  és  vallási  központjának,  N i p p u r n a k. Az ó-korban gyakori volt, hogy az országot a fővárosáról nevezték el.
	Az „u r u z a g” szó a HB.-ben is előfordul a következő szövegkörnyezetben: m u n h i   u r u z a g b e l e = mennyországba.
L e g y e n   T e   a k r a t u d
- F i a t   v o l u n t a s   t u a –
	Sumérul: l u – ğ e – e n   T e   a k a – r a – t u – d e
Elemzés l u ( l e)	= létezés, levés
		g e (h e)	= l e g y e n
		e n 	= ő, ö v é
		T e d e)	= névmás (2. személy)
		a g a > a k a 	= cselekvés
		r a (a r a –ból)	= i r á n y, m e n e t
		t u	= tesz, csinál
Jelentése: cselekvést irányító = a k a r a t
A KT.-ben a l u g e n: l e g e n alakban fordul elő.
M e k e p p e n   m e n n y b e n – a z u n – k e p p e n   f i d e n (f e d e n) i s – (S i c u t   i n   c o e l o   e t   i n   t e r r a) –
	A miképpen és azon(os)képpen, valamint a mennyben szavakat már a 160. pontban elemeztem. Itt azonban csupán a f í d >  f ő d, (f e l d, f ö l d) szavakat kell analizálnom.
	Sumérul: b i – g i – i d (d e)
Elemzés: b i (névmás)	= ő, ö v é
		g i vagy g u	= p a r t, f ö l d 
		i d	= f o l y ó
Jelentése: a „f o l y ó   p a r t j a” –=f ö l d
Alakulása: b i – ĥ i – i d > f i – h i – i d > f i – i d > f i d > f e d > f ő d
	Legrégibb előfordulása nyelvemlékeinkben:
	Tihanyi Alapítólevél: F i d e m ŝ i > F e d – e m e s > F ö d – e m e s = P a p n ő (emes) f ö l d j e (f í d)
	A latin: „e t” = e - ŝ i jelentése szószerint: ő   h o z z á
	Ez a mai é s (i s) kötőszavunk. –

A tények mindennél ékesebben beszélnek.

	Itt is láthatjuk, hogy a latin nyelvű keresztény f ő i m a: a „P a t e r   n o s t e r” – s u m é r   n y e l v ű fordítása teljesen egyező az ó – m a g y a r szöveggel.
	Ez a döbbenetes és vitathatatlan egyezés – melyet semmiféle más nyelven – még a finnugor nyelvekben sem lehet erőszak nélkül produkálni, bizonyítja, hogy a magyar nyelv az ősi sumér nyelvnek – egyenes és töretlen folytatása és annak kései formája.
	Merőben légből kapott tehát – a finnugor nyelvészek által sugalmazott és különböző hivatalos kiadványokban zárójelben vagy anélkül napvilágot látott ama f e l t e v é s, hogy a   s u m é r – m a g y a r   r o k o n s á g   e l m é l e t e – teljesen megalapozatlan.

A   l o v a s   k u l t ú r a

	A sumérok kezdetben – igavonásra háziasított (domesztikált) marhát, ökröt (g u – u d, stb. és szelídített szamarat használtak. 
	A lovat később ismerték meg és a lovaskultúrát – amint a régi neve is mutatja – „a n – ŝ e – k u r – r a” (hegyi szamár), a hegyi népektől vették át.

161.
L ó

	A ló szavunk jelentése is sumér eredetű
Jelentése: h ú z ó, v o n ó
 	A l u g (l a g –ból) > l u h – ból jön, amely egyben menést, járást is jelent. Nyelvemlékeinkben ez a szó a Tihanyi Alapítólevélben (1055) fordul elő,
l u – a z u
összetételben, ami tudvalevőleg lovászt jelent
	sumérul: l u h – a – z u 
A „z u” jelentése: ismer, ért, tud. A – z u = értő, tudó, ismerő. Vagyis azt jelenti, hogy a lovat ismerő )lóhoz értő). Az „a – z u” – a nyelvfejlődés során főnévképzővé vált, mint: á s z, é s z.

162.
M é n (l ó)

	Sumérul: m e – e n vagy m u – u n = h í m (hímjellegű)
Jelen esetben: h í m l ó (embernél férfit jelent). Ebből „- e ŝ” adjektívum képzővel:
m e – e n – e s = m é n e s 
vagyis a mén vezetése alatt együtt legelő lovak csoportja.

163.
G u l y a 

	Sumérul: g u – h i – a
Elemzés: g u 	= szarvasmarha (jószág)
		h i – a 	=sokaság (R. Labat) h i – a vagy  h a – a csak állatokra vonatkoztatható
Jelentése: szarvasmarhák sokasága
Alakulása: g u – h i  - a > g u – j a > g u – l y a 

164.
P a r i p a

	Sumérul: p a r – i b – a
Elemzés: p a r (b a r –ból)	= fényes, pompás
		i b 	= menést jelentő ige
		a (a – n a)	= ő
Jelentése: pompásan menő

165.
G i r h e r

	Sumérul: g i r – h e – e ŝ
Elemzés: g i r	= c s o n t
		ĥ e (g e – ből)	= s o k 
		e ŝ	= melléknévképző
Jelentése: sokcsontú – csontos

166.
S z ü g y

	Sumérul: s u – g e (u = ü)
Elemzés: ŝ u 	= t e s t
		g e (i g e –ből)	= e l e j e
Jelentése: test eleje

167.
K ö t ő f é k 

	Sumérul: k e t u – b e – e g e
Elemzés: k e t u vagy k i t u = k ö t ő
	b e – e g e > b i – i g i > p e – e g e > p e – e k > f é k = f e j
Jelentése: f e j e t – k ö t ő (főkötő)
Más sumér kifejezéssel: z a b l a
	z a (g) – a b – l a = fejet (s a g) irányító (l a)

168.
G y e p l ő s z á r

	Sumérul: g i – i b – l u – s a r 
Elemzés: g i vagy g e 	= m e n é s
		i b vagy b i	= n é v m á s
		l u	= i r á n y í t
		s a r	= k ö t é l (s = sz)
Jelentése: menést irányító kötél

169.
G y i (g y i – o) - ló indító szó

	Sumérul: g i – h u > g i h g i
Elemzés: g i =g i n)	= m e n é s
	ĥ u – ĥ a	= l e g y e n felszólítás, (optatívusz)
Jelentése: m e n j (legyen menés) = i n d u l j

170.
O s t o r

	Sumérul: u ŝ – t u r
Elemzés: u ŝ	= h a j t á s, ű z é s
		t u r (t a r)	= meghatároz, szabályoz
Jelentése: a hajtást szabályozó

171.
K a n t á r (s z á r)

	Sumérul: k a – a n – t a r
Elemzés: k a 	= s z á j
		a n 	= ő – ő t (itt akkutívusz)
		t a r (t u r)	= szabályozó
Jelentése: szájat szabályozó (s a r  = kötél)

172.
N y e r e g

	Sumérul: n e – e r e – g e
Elemzés: n e	= m e l e g, melegség
		e r e (i r u – a r a)	= áraszt, árad
		g e (g e – e n)	= ő
Jelentése: meleget árasztó
 	E kifejezés azt mutatja, hogy kezdetben összehajtott takarót használtak nyeregként, az izzadt lovat ezzel takarták be.
173.
K e n g y e l

	Sumérul: g e – e n – g e – e l > k e – e n – g e – e l
Elemzés: g e – e n > k e – e n 	= menés, de lábat is jelent
		g e (i g e – ből)	= e g y (1) – egyenes, egyenlő
		i l > e l 	= e m e l 
Jelentése: menést (lábat) egyenesre emelő
	A lovaskultúrával kapcsolatos szavaink – zömében – belső keletkezésű, de – ugyancsak – s u m é r – szavak.
	Ez természetes is, mert a sumérok életmódja – eredeti (mezopotámiai) hazájuk elhagyása után – lényegesen megváltozott – lovas hadinéppé változtak. Tudvalevő, hogy a hadinépeknél a ló és fegyverzet (nyíl, tegez, stb.) elsőrangú fontosságú.
	Vizsgáljuk meg az említett szavakat is.

174.
N y í l ( n y i l a)

	Sumérul: n i – l a h
Elemzés: n i vagy n a 	= magasság, é g
		l a h 	= jövés, menés
Jelentése: magasban (égen) járó

175.
T e g e z 

	Sumérul: t u h – g e ŝ > t e h – g e ŝ
Elemzés: t u h – t e h (d u g –ból) = tartó, edény
		g e ŝ (g i ŝ)	= nyílvessző
Jelentése: n y í l t a r t ó

176.
F e g y v e r 

	A fegyver szavunk  szintén ősi eredetű,  jelentése: f e j e t    v e r ő.
		b i – i g i > b e – e – g e > f e g e > f e g > (f e g y) = f e j
		m u (m e), w u – w e	= ő, (névmás)
		r u (r a)	= ü t, v a r (R. Labat)
		m u – r u > w u – r u 	= ü t ő, verő
Vö. I. András-kori ima: f u – u l – w u r = fejbe ver
(A kezdetleges fegyver bizonyára botra erősített kő lehetett. Lásd. előbb „p a r i t t y a” szavunkat.
	A háziállatok közé tartozik a ló mellett a m a r h a, t e h é n, sőt a k u t y a is.

177.
M a r h a

	Sumérul: m a r – h a (a m a r – g a – ból)
Elemzés: m a r (e – m a r)	= szarvas marha
		g a (g u)	= t e j
Jelentése: t e j e l ő   m a r h a

178.
T e h é n

	A tejet jelentő „g a” ékjelnek J. Halevy szerint más olvasata is van, és pedig „t i (t e) és t u h” .
Ha ez a megállapítás helyes – úgy:
t i – ĥ e – e n > t e – h e – e n bőséges tejű jelentésű, mert a sumérban a h e – e n (g e- ből) sok levőt, bőséget jelent.

179.
K u t y a

	Sumérul: g u ( > k u) u d – d a
Elemzés: g u > k u	= szarvasmarha
		u d –d a 	= őriző, védő
(Azonos az a d – d a = a t y a sumér szóval, amely eredetileg szintén őrizőt, védőt jelent.)
Alakulása: g u – u d – d a > k u – u t – h a > k u – u t j a > k u t y a

180.,
E b

	Sumérul: e b – u r u 
Elemzés: e b	= h á z, épület
		u r u 	= véd, őriz vagyis = u d u (ud–da)
Jelentés: h á z   ő r i z ő
Ebből elvonás az „e b” szavunk!

181.
K o m o n d o r 

	Sumérul: g u – m u – u m – d u – u r u
Elemzés: g u > k u	= m a r h a
		m u – u n 	= ő – a z t akkuzatívusz
		d u (d u g)	= j ó, tökéletes
		u r ~ u r u 	= ő r i z ő
Jelentése: a marhát jól őriző
	Tudjuk, hogy a komondor és a honfoglaló magyarok, illetve kunok kutyája volt, és kitűnően őrizte a gulyát és a nyájat - szembeszállt még a farkasokkal is.
	Ezek után vizsgáljuk meg az élet különböző területéről vett néhány érdekes szó etimológiáját.

182.
C s é p h a d a r ó

		Sumérul: s e – i b – h a d – a – r u
Elemzés: ŝ e (ŝ i)	= szem, termény
		i b	= n é v m á s
		h a d	= b o t (R. Labat)
		r u	= ü t, v e r
Jelentése. Szemet (terményt) verő bot

183.
C s é p l ő

	Sumérul: ŝ e – i b – l u
	l u (l a g – l u g – ból) 	= megszabadít, eltávolít
Jelentése: szemet kiszabadító (eltávolító)

184.
B a t y u 

	Sumérul: b a t – t u g
Elemzés: b a t (b a d)	= s z á l l í t
		t u g (t u h)	= r u h a 
Jelentése: szállító ruha

185.
H o r d ó

	Sumérul: g u r – d u (g)
Elemzés: g u r	= szállít, h o r d
		d u (d u g)	= e d é n y
Jelentése: s z á l l í t ó   e d é n y

186.
K a n n a

	Sumérul: g a n – n a
Elemzés: g a n > k a n	= füles edény (R. Labat)
		n a 	= n a g y
Jelentése: n a g y (füles) edény

187.
H e g e d ű

	Sumérul: ĥ e – g u – d u (u = ü)
Elemzés: ĥ e (g e –ből)	= s o k, b ő
		g u vagy g e	= h a n g
		d u (d u g)	= c s i n á l
Jelentése: sok hangot csináló

188.
S z o t y o l a

	Sumérul: s u – u t u – l a h
Elemzés: ŝ u (lalítvusz)	= f e l é (eredetileg: dat1vusz)
		u t u 	= Nap
		l a h 	= menés, irányulás
Jelentése: Nap felé irányuló

189.
S a l a m a n d e r

	Sumérul: s a l – a  - m a – a n – d i r a 
Elemzés: z a l > s a l	= t ű z, világosság
		m a – a n 	= kettő, kettős (2)
		d i n (d i)	= é l e t 
		r a (datívusz)	= n e k i 
Jelentése: tűzben kettős életű
	A középkori hiedelmek szerint ez a gyíkszerű állat – a tűzben él. Tehát a név nem görög-latin eredetű, hanem: s u m é r. (vö. Z a l – a b – a = Tűz háza, vagyis k e m e n c e.
	Z a l a b a község is, Hont vármegye.

190.
T a r k a

	Sumérul: d a r – g a > t a r k a
Elemzés: d a r > t a r	= s z í n (color)
		g a > k a	= melléknévképző, de s o k is.
Jelentése: színes, sokszínű = t a r k a

191.
T a g b a s z a k a d t

	Sumérul: d a g – b a   s u - g u d – t u
Elemzés: d a g > t a g	= szélesség, terjedelem (tág-dagi)
		b a  	= n é v m á s
		s u 	= t e s t
		k u d (kes – d a –ból)	= k e t t ő (2)
		t u  	= c s i n á l, t e s z
Jelentése: terjedelemben két testet tevő, vagy széles és magas (s u – k u d – t u)

192.
K i a b á l

	Sumérul: g u – a – b a l
Elemzés: g u > g a > k a 	= száj, hang, kiáltás
		b a l 	= kiereszet, kiönt, kifolyik
Népiesen: k a j a b á l, jelentése hangját kiereszti. 
Vö. G u d e a lagasi király nevével, jelentése: kikiáltó, hírnök.

193.
F o l y ó   v í z

	Sumérul: b a – l u a   b i ŝ e
Elemzés: b a	= névmás
		l u (l u g, l a g–ból)	= megy, folyik (b a – l u > b u l u – f o l o)
		a (a – n a, e – n e –ből) = ő, névmás
		b i	= névmás
		ŝ e 	= v í z
Jelentése: folyó víz
Vö. I. András kori ima: v í z   f o u l u a

194.
P a t a k

	Sumérul: p e – t u h – h a
Elemzés: p a 	= vízlevezető árok, csatorna
		t u ĥ	= m á s
		t u h – h a 	= m á s a
Jelentése: csatorna m á s a .
Vö. ó-magyar = p o t o k a.
	Tudnivaló, hogy a sumér földet mesterséges (vízvezetékek) csatornák hálózták be, a természetes „patakot” ehhez hasonlították.

195.
C s í p

	Sumérul: ŝ i b
Alakulása: ŝ i b > s i p > c s í p
Jelentése: megfog (ujjal)

196.
E s z t e n d ő

	Sumérul: e ŝ -. t i n – d u
Elemzés: u ŝ vagy e ŝ	= halál, elmúlás, elpusztulás
		d i n (t e n)	= é l e t, újjászületés
		d u (u d u –ból)	= i d ő, időszak
Jelentése: a halál (elmúlás) és élet (újjászületés) újjáéledés időszaka, a természetre vonatkoztatva.

197.
I s t e n (U r – I s t e n)

	Az első két szótag etimonja azonos az esztendő szavunk első két tagjával. Nyelvemlékeinkben: U r – y s t e n, u s t e n, i s t e n
	Sumérul: u r – u ŝ – t e n = Élet (és) halál ura
Elemzés: u r 	= ő r, ú r
		u ŝ – i ŝ	= h a l á l 
		t i n > t e n	= é l e t
a mai i s t e n szavunk elvonás az Úr-Istenből. Értelmileg a sumér N O É
Z I – U ŝ – U D – R A 
neve mai isten nevünkkel teljesen megegyezik. Ugyanis:
Elemzés: z i	= élet (R. Labat)
		u ŝ	= h a l á l
		u d 	= ő r, őriző (úr is, R. Labat)
		r a	= n e k i (datívusz)
Jelentése: élet és halál őre
	Megjegyzendő, hogy többen helytelenül tagolják e szót (zi – u – sudra) és akként fordítják, hogy „Élet hosszú napokra”. Ennek nincs is értelme!

198.
Ő s z (időszak)

	Sumérul: u ŝ = halál, el múlás, ti. a természeté.

199.
N y á r

	Sumérul: n e – a r a 
Elemzés: n e	= m e l e g
		a r a 	= j á r á s
Jelentése: meleg járása, vö. időjárás

200.
Á l d o m á s

	Ez a szó Anonymus „Gesta Hungarorum” című krónikájában szerepel először. 
	Ma is használatos – valamely cselekmény sikeres befejezése után: á l d o m á s – t isznak. Eredeti jelentését a sumér nyelvben találjuk meg.
	Sumérul: a l – d u – m a ŝ
Elemzés: a l – d u 	= befejezés (A. Deimel)
		m a ŝ (mint melléknév)  = fényes, pompás (R. Labat)
Jelentése: fényes befejezés
	Az már csak folytatás, hogy egy sikeres csatát, vagy szerződés kötést – evés-ivással – ünnepeltek, illetve pecsételtek meg eleink. Egyébként a „m a s” jósjelet, előjelet is jelent.

201.
L á t o m á s

	Sumérul: l a – i d u – m a s
L á t szavunk a „l a – i d u” (i d i) –ből származik
Elemzés: l a	= t e l j e s
		i d u > i d i – i t u	= s z e m, tekintet
Jelentése: teljes tekintet	= l á t á s 
		m a ŝ	= álomkép (fr. r ĕ v e R. Labat)
Jelentése: álomkép látás
Itt megemlítem, hogy korábban volt egy más megfejtésem is, aminek az adott tápot, hogy a látomás szavunk alakpárja: látomány. A m a – a n és a m a – ŝ u = k e t t ő, m á s i k, m á s a.
	Ezenfelül egyik becses nyelvemlékünkben (K.T.Sz.) szerepel a: l a t o – t u, aholis a „t u” (t u h) = kettőt, pontosabban másikat jelent (Halevy)
	Jelentése eszerint: m á s i k   l á t á s (nem a valóságos, illetve természetes.

202.
O l t á r - főnév

	Vallási jellegű vándorszó, amely kétségtelenül sumér eredetű! Nyelvemlékeinkben: „o l t a r u”.
	Sumérul: u l – t a r – u
Elemzés: u l vagy i l	= é g i vagy isten
		t a r vagy t u r	= rendelés, törvény
		u – (khu – ból) 	= h e l y
Jelentése: égi (isteni) rendelés helye;
1.	vagyis díszes építmény  (arany)?
2.	ahol a főpap közölte a hívőkkel az é g vagy i s t e n rendelését.

203.
ö s s z e s (ö s s z e)

	A K.T.SZ.-ben „u s v e”
	Sumérul: u ŝ – g e – teljesen: u ŝ – g e – ŝ e
Elemzés: u ŝ 	= s o k
		u ŝ – u n > u z – u n 	= ö z ö n
		g e	= e g y
		ŝ i (ŝ u – ŝ e)	= b a n – b e n (lokatívusz
Jelentése: s o k – e g y b e n 	= ö s s z e s

204.
K o m o r

	Sumérul: k u – m u – u r u
Elemzés: k u	= s ö t é t
		m u 	= ő, ö v é
		u r u (a r a)	= j á r á s
Jelentése: sötét járású, vagyis k o m o r

205.
T i l t

	Sumérul: t i l u t u a
Elemzés: t i l – t i l u	= elhatárol, elkülönülés
		t u	= c s i n á l
		a (a – n a –ból)	= é (névmás)
Jelentése: elhatárolást csinál

206.
N y a k a l

		n a g 	= i n n i, ivás
		u l (a l – i l változattal)	= emel, növel, fokoz
Jelentése: ivást fokozza
Alakulása: n a g – u l > n a k a l > n y a k a l

207.
I h o l

	Sumérul: i m – e – h u – l u
A K.T.SZ.-ben: i m h o l – i m e h o l
Elemzés: i m 	=h e l y, föld, agyag
		e (ĥ e –ből)	= birtokjel
		ĥ u =g i, g u, g e –ből	= hely, de hol, ahol is
		l u (névmás)	= ő, övé
Jelentése: h e l y, a h o l (van)
Vö. I. András kori ima: c h u   v a n = ahol van

208.
U t ó d

	Sumérul: u – t u – u d (-d a)
R. Labat szerint: „e n f a s t e r” – létrehoz, születik
	Mint főnév tehát: szülött, gyermek – u t ó d

209.
K ú t

	Nyelvemlékeinkben (Tih.Al.): k u t a 
A képírás útján fejlődött sumérnyelvben az „i g u” szó nem csak szemet, tekitetet, hanem könnyet és f o r r á s t (fontaine) is jelentett. Ez a francia nyelvben k u t a t is jelölt.
	A „t a” (t a l , t i l – ből) 	= t e l j e s
Jelentése: teljes forrás (vagyis állandó)
Alakulása: i g u – t a > g u – t a > k u t a > k ú t

210.
S z e r (szerződni, szertartás)

	E szónak a mai magyar nyelvben igen sok jelentése van, de sok jelentése volt már a sumér nyelvben is!
	A s z e r( szérű) szóval már foglalkoztam. Ez határt, határhelyet jelentett. Így tehát a szérű, szerfelett, szertelen, „se szeri se száma” szavakban a szer jelentése: h a t á r. (határhely, határfelett, határtalan, se határa, se száma).
	R. Labat francia tudós az ékírás kitűnő szakértője megállapította, hogy a „s e r (szer” és a k e ŝ d a” (k e t u > k i t u > k ö t), ékjele azonos. Mind a kettő: kötést, kötelezést, vagyis „obligációt” jogi nyelven: kötelmet jelent. 
	A theokratikus sumér városállamokban olyan olbigaciók szigorú vallási szabályok és formák között történtek. 
	A „s z e r” valójában „szertartás” volt. 
	Anonymus gestájában (40. pont) említi S z e r t, azaz Pusztaszert, aholis Árpád fejedelem és főemberei elrendezték az ország szokástörvényeit a jog (kötelesség) igazságos alkalmazását és az elfoglalt területek birtoklásmódját. Ez kétségtelenül ősi szertartás volt, amely jogokkal és kötelezettségekkel járt ebből jön a 
s z e r z ő d n i 
szavunk.
	Sumérul: s e r – ŝ u – d u – n i
Elemzés: s e r	= kötelezettség (obligáció)
		ŝ u	= n e k i
		d u	= c s i n á l
		n i	= ő
Jelentése: kötelezettséget csinál

S z e r d a
	Nézetem szerint ide tartozik a s z e r d a (s z e r e d a) (Csíkszereda)  szavunk  is, amely  nyelvészeink  szerint  a szláv  „ŝ t r e d a” szóból származik, aminek jelentése „k ö z é p”
	Miután a  hét napjai „hétfővel” kezdődnek, a szerda csak a harmadik nap, s a közepe az ezután következő nap, a csütörtök lenne. Így szerintem sokkal találóbb a fenti „s z e r” szóból való származtatás.
	Ehhez képest a szerda (szereda) sumér megfelelője:
s z e – u d a – a vagy s e r – e d – a
Ahol is az ud – ed – időszakot, pontosabban, napot jelent.
Jelentése tehát:  s z e r   n a p j a.
Nyilvánvaló, hogy ilyen szerekre (szertartásokra) eleink külön napot jelöltek ki, Vö. a vásárok napját, vásárnap = v a s á r n a p.

211.
N o m á d

	 Nemzetközi vándorszó, amely sumér eredetű! A szó mai értelme: baromtenyésztő, s az állatokkal együtt vándorló pásztornép. Eredeti jelentése azonban más volt!
	Sumérul:  n u – m u – d u = magot (terményt) nem ismerő
		n u 	= n e m
		m u vagy m a	= m a g, (termény
		d u 	= i s m e r
vagy más sumér kifejezéssel:
	ŝ e – n u – m u – a 	= szemet (terményt), nem ismerő (z u – a)

212.
K a r a v á n

	Ez ugyancsak sumér eredetű vándorszó!
	Sumérul: g a r – a – v a a n = t í z   s z e k é r
Elemzés: g a r vagy fg i r 	= s z e k é r
		w a n 	= t í z
w a n (m a – a n – ŝ i –ból = 2 kéz, tehát 10 ujj
Lásd. Számneveket!

213.
K í n

	Ez a szó nyelvemlékeinkben mint főnév, de mint ige is többször előfordul. (HB., O.M.S.)
	Az alapszó – k u vagy k i (g i –ből)
R. Labat szerint jelentése: fájdalmat (szenvedést) okoz.
	Sumérul: k u – u n > k i – i n
Aholis az u n, i n névmás. Tehát az eredeti hangzó „ü” volt, az „i” már fejlemény.
	Az O.M.S-ban „y”-nal van írva, ami az ősi „ü”-nek felel meg.

214.
S z ő r (s z ő r z e t)

	Sumér etimonja: s u ĥ u r (u = ü)
Jelentése: hajzat, szőrzet (emberi, állati)
Alakulása: s u ĥ u r > s u – u r > s z u r, majd nyíltabbá válással: 
s z ő r

215.
S z ű r – k a n k o – s z ű r

	Szűr a pásztorok vállvetve viselt ujjas posztóruha. A posztót a szűrcsapó készíti – állati gyapjúból / szőrzetből. A szűr nyilvánvalóan elvonás a szűrkankóból.
	Sumérul: a fenti s u h u r > s u r > s z ű r + 
		+ g a n – g u > k a n – k u > k a n k ó
Elemzése: g a n 	= m e z ő
		g u > k u	= r u h a 
Jelentése: szűr (szőrből készült) mezei ruha.

216.
C s o n k a

	Sumérul: ŝ u – n u – g u – a
Elemzés: 	ŝ u	= k é z
		n u 	= n e m
		g u > k u	= l e v é s
		a	= névmás
Jelentése: k e z e   n i n c s e n vagyis c s o n k a
Alakulása:  ŝ u – n u – k u – a > ŝ u – n u – k a  - a > ŝ u n – k a >  c s o n k a 

217.
I l d e t u i t u l

	Sumérul: i l – d u – t u – i t u l 
Elemzés: i l 	= magas, fokozott
		d u 	= menés, futás
		t u 	= csinál
		i t u l	= őtőle
Jelentése: ü l d ö z é s é t ő l (fokozott futást csinál)

218.
B a r o m

	Sumérul: b a r – u m
Elemzés: b a r	= puszta, mező
		u m > a m (a m a r –ból) = szarvasmarha
Jelentése: p u s z a t a i   m a r h a

J e l e k,  k é p z ő k,  r a g o k

	A nyelvtudomány – a világ nyelveit – t í p u s o k a t  - illetően két nagy csoportra osztja. Nevezetesen:
	a.) f l k t á l ó (h a j l í t ó) nyelvekre, ilyen például az indoeurópai és a sémi nyelvek,
b. a g g l u t i n á l ó (r a g o z ó) nyelvekre.
Tudvalevően ez utóbbi csoportba sorolják a kutatók – az ősi s u m e r nyelvet is. Ilyen a mai m a g y a r nyelv is. Természetesen a rokonság bizonyítására ez nem elegendő, mert ilyen nyelv a török, a finn és még sok más nyelv is. Legfeljebb azt állapíthatjuk meg, hogy e tekintetben sincsen rokonságot k i z á r ó  ok.
Korábbi és jelen tanulmányomban is – a címben jelzett „ragok és képzőknél” – ott jó néhányat már bemutattam. hangsúlyoztam, hogy mindezek értelmes és konkrét savakról jöttek létre. Nyomatékosan rá kell mutatnom arra is, hogy – különösen a ragoknál – igen gyakori a funkcióbeli változás. Így volt ez már az ősi sumér nyelvben is – s a nyelvfejlődés során ez tovább folytatódott.
A fontosabbakat vegyük szemügyre!

1.) „k” többesjel

	Ennek sumér etimonja: g e > k e > kg i > k i
Jelentése: s o k
	Ez a nyelvfejlődés során került előtérbe. A sumér többesjel eredetileg: e š – m e – ĕ s. ennek jelentése ugyancsak: s o k. Változatai: é s, u s, i s.
	Valószínűnek tartom, hogy ez a nyelvfejlődés során adjektívum képzőkké váltak: pl. ilyen szavakban: h í r e s (sokhírű) okos (sok eszű), eszes (ua.) tudós (sokat tudó).
	A klasszikus sumér – a többes számot – a szó megduplázásával fejezte ki pl. a személyes névmás többes szám első személyét: m e – e n – e n e – e n e. Ez azt jelentette, hogy s o k   é n, (levő, mink), később ez leegyszerűsödött = „m e – e n – k e” szóvá, ami ugyanis sok „é n”-t vagyis minket jelentett.
	R. Labat – az ékjelek kitűnő tudósa szerint többes jel volt a „h á” (ĥ a- , ĥ i – a).
	Pl. g u – h i  - a = szarvasmarhák sokasága, vagyis a m a i „g u l y a”.

3.)	– t a l a n, - t e l e n, melléknévképző
(hangkieséssel: t l a n, t l e n
  
	Az etimon itt: t a l, t e l (t i l) aminek eredeti jelentése: t e l – j e s   l e n n i, t e l j e s.
	A sumérban gyakran előfordul, hogy egy azonos hangalakú – szó jelentése egymással teljesen ellentétes.
	Pl. g a – a m, d a – a m = mellette levő, mai nyelvünkben:  g y á m.
	g a – a m, d a – a m = e l l e n e, szembe levő
Vö. a sumér: d a – a m – h a – r a = háború, szó szerint: szembemenés. A mai magyar: h á b o r ú = sumérul: g a – b a –a r u > h a – b a r u, régies h a b – r u (Gyulafehérvári glosszák).
	Így van ez a jelen esetben is a : t a l, t e l (t i l) ellentétes jelentésű! Jelentése: elfogyott, elapadt.
		E n, a n	= l e v ő
		t a l a n – t e l e n	= elfogyott levő, vagyis nincsen
	Máeelőbb kimutattam, hogy a sumér s u r – u (s e r – u) szó h a t á r t, határhelyet (szérű!) jelent.
	S z e r t e l e n – ehhez képest határtalan.
	A sumér „u g” jelentése: é s z, é r t e l e m (agy!), ez egyébként az „ok” szavunk etimonja is (u g > o g > o k) oktalan így annyit jelent: hogy e s z t e l e n (ügyefogyott). – (agyafogyott!)

3.) - á s z, - é s z, főnévképző

	Ez a képzőnk a sumér: a – z u, e z u –ból származik.
		a (a – n a), e (e – n e)	= ő
		z u 	= ért, tud
Jelentése: értő, tudó, ismerő
A Tihanyi Alapítólevélben előfordul a „l u a z u” szó, a „l u” (l u h –ból) = vonó, húzó (vagyis ló), „l u – a z u” – tehát lovat ismerő, lóhoz értő = l o v á s z. 
	Hasonló szóképzések: halász, madarász, vadász, tehenész, stb.
	Az a – z u, e – z u szónál a z > sz – változást látunk. Megmaradt a „z” az üdvözlégy (régi: i d u z – l é g. Ez sumérul: u d u – e – z u – l e – ğ e (l)
	Az „u d u” nemcsak időt, de világosságot is jelent.
Vö. u d u – u n u= világosság háza, e – z u, u – z u, a – z u – szót már ismerjük, (az „u” véghangzó szabályszerűen elmaradt).
	A „l é g y” a l é t ige (l u > l e) felszólító módja (g ĕ – h e) = legyen.

4.) – s á g, - s é g, főnévképző

	A sumér s i g / s e g  s a g szó igen sok jelentése közt ezt is jelenti, hogy teljessé lenni, teljesség.
	Ebből származik a fenti s á g, s é g képzőnk, persze s z > z változással. Jelentése ehhez képest valaminek a t e l j e s s é g e.
	Nyelvemlékeink között – különösen a Gyulafehérvári glosszákban 1310. találunk nagy számmal ilyen képzésű szavakat.
		h a b r o s a g	= h a – b a – r u – s a g
		k e g u s s a g	= k e – e g e – u š – š e g
		k o o r s a g 	= k u r – s a g
		e g e s s e g 	= e g e – e š – s e g
		s z i u k s e g 	= s u – k u – s i g
	Ezek mind ősi szavaink, jó sumér szavak, amelyekkel – jelen tanulmányomban már foglalkoztam!

5.) d a l o m, d e l e m (régebbi: a l o m, e l e m)

	Ezeket a finnugor rokonsági elmélet alapján álló nyelvészeink – deverbális névszóképzőnek tartják. Ezekkel a névszóképzőkkel részletesen kívánok foglalkozni. Itt ugyanis világosan kitűnik, hogy a finnugor nyelvek alapján a – magyar nyelvészeti - kiváltképpen szóeredeztetési problémákat megnyugtatóan megoldani nem lehet. Ez csak nyelvünk ősi forrása – a s u m é r   n y e l v alapján és segítségével lehetséges!
	Vegyünk és analizáljunk 4-5 ősi szót, amelyekben a fenti képzők előfordulnak, (a, b, c, d, e)
a.)	lakodalom
b.)	fejedelem
c.)	nyugalom
d.)	szerelem
e.)	kegyelem

a.)	l a k o d a l o m régi l a k o d a l m a (K.T.) majd l a k o - d a l m.
	B. Lőrinczy Éva kiválóan képzett nyelvészünk – a finnugorológusok (uralisták) kutatási eredményét – így foglalja össze: „Finnugor eredetű képzőkből alakult képzőbokor, gyakorító – d (fng) n t + gyakorító „l” (uráli l) + nomenképző „m” (> fgr m) összekapcsolásából keletkezett!”
Itt megjegyzem, hogy a zárójelben levő urali hangzók előtt  (csillag) van, ami azt jelenti, hogy fiktív, vagyis kikövetkeztetett adat! Állítsuk ezzel szembe – kutatásaim alapján – az egész szó analízisét!
		l a (l a l –ból)	= teljes, bőséges
		k u	= e v é s, eledel
		d a l 	= fényes, pompás, tiszta
		m u vagy m a 	=ő, ö v é
Ez a sumérban szokásos hangátvetéssel (metatézis) u m, a m.
Jelentése tehát: fényes lakoma.
Ennek népies rövidítése: l a k z i
L a – k u – z i –ból) ahol is a z i (z i g –ből) = fényes.
Ez alkalommal is, bárki összevetheti – tudományos-finnugor és „tudománytalan” sumér szóegyeztetést az itt bemutatott nyelvi tények alapján.

b.)	f e j e d e l e m
	Ez az ő s i szavunk is sumér eredetű. Itt nem képző a – „d e l e m”
	A címszó két főrészre tagolódik:
	a.) f e j – f ő, f e l s ő és
	b . e d e l m u, e d e l e m vagy e d e l u m
	Vö. E d e l é n y helységnévvel.
	ad a.) a „f e j”  szavunk. Ennek etimonja a b i névmással összekapcsolt i g i (e g e) sumér szó, mely utóbbi jelentése – f e j,  f ő, f e l s ő (ober).
Alakulása. B I – I G I > b e – e g e > p e g e  f e g e  f e h e > f e j e > f e j
	ad b.) e d e l e m eredetileg i d i l u m / i d i l i m - - a sumér „M á – a r i” állam egyik uralkodójának neve.)
		i d i / e d e > e t e 	= s z e m
		i l 	= e m e l, felemel
		u m / m u 	= ő, övé – névmás
Jelentése: szemet emelő, tekintő, vagyis úr, uralkodó.
A fejedelem szó ehhez képest fő-uralkodót (urat) jelent.,

c.)	n y u g a l o m  
(HB. n u g u l m a 1221, n u g u l m 1293, n u g o l m) 	
		n u vagy n a	= pihenés, fekvés
		g a l, g u l	= nagy, kiemelkedő
		m u (metatézis)	= ő, ö v é
Jelentése: n a g y   p i h e n é s
Más tagolással: n u g + u l (i l) jelentése ugyanaz.

d.)	s z e r e l e m
	Nyelvemlékeinkben, Anonymusnál: z e r e l m ü, a HB.-ben: s c e r e l m e s .
	A sumér nyelvet nem ismerő, s épp ezért az ősi szavainkat -  helytelenül tagoló nyelvészeink itt is az e l e m, a l o m képző változatát látják.
	Ennek sumér megfelelője: 
		š i – r i – i l – i m > š e – r e – e l – e m
Elemzés: š i (š e, š u)	= s z e m (š > z > s)
		š i – m u > š e – m u 	= s z e m e 
		r i vagy r a( a – r a –ból) = r á, f e l é - latívusz
		i l (e l, u l)	=emel, felemel
		m u (u m)	= emesal dialektusban: 
		m e (e m)	=ö v é, ő - névmás
Jelentés: szem rá emelés, rátekintés.
	Eredetileg – a rátekintés – jóságot, kegyességet fejezett ki -, így a HB.-ben a „szerelmes” szó csak „kegyes”-nek értelmezhető.
	A szó mai értelme is adva van. Szemet vet rá (pl. a legény a lányra, azaz megtetszett neki: szerelmes lesz belé!

e.)	k e g y e l e m
	Ez szintén ősi vallási jellegű szavunk, amely sem az urali, sem az altáji nyelvek alapján nem fejthető meg – egyedül csak az ősi sumér nyelv segítségével analizálható és egyeztethető eredményesen és pedig minden formájában.
	Nyelvemlékeinkben: a Halotti Beszédben kétszer, mint főnév: kegilmeh, kegilmehel, egyszer mint ige: kegiggen fordul elő, a Gyulafehérvári glosszákban pedig mint melléknév, illetve főnév: kegus, kegusseg. Elemezzük és egyeztessük az említett szavakat szófajok szerint.
K e g i l m e (főnév)
	Sumérul: k u – i g i – i l – m u
Elemzés: k u (k e, k i)	= kegyes, szent, fényes
		i g i (e g e, e g u)	= szem, tekintet
		i l (e l, u l)	= emel
		i g i – i l	= szemet emel, tekint, szemet vet
		m u (m e)	= ő, övé, névmás hangátvetéssel (metatézis) u m, e m
Jelentése:  kegyes   szem   emelése,   kegyes  tekintése,  vagyis:  k e g y e l e m.
 	A HB.-ben előforduló: k e g i g g e n mai kifejezése, illetve jelentése:
K e g y e l m e z z e n
	Sumérul: k u – i g i – i l – m u – š i – ĥ e – e n
	Ez tahát az ősalakja (prototípusa) a fenti kegyelmezzen szavunknak, amit a sumér nyelvet nem ismerő nyelvészeink nem értenek, bármily kitűnő etimológusok is.
	A kegilme szót (k u – i g i – i l – m e) vagy m u már ismerjük, magyarázatra nem szorul azonban a m e - š  i – ĥ e – e n, a szó másik fele!
		m u (m e)	= ő, - névmás
		š i (š u, š e)	= feléje, rá, neki, ez eredetileg datívusz, de később latívusz, sőt lokatívusz is!
		m u – š i vagy m e – š i (s = z) változással: m u – z i, m e – z i
		ĥ e (g e – e n) = lenni igéből = l e g y e n – felszólító mód és optatívusz
		e n (e n e –ből)	= ő – névmás
	Fordítása: legyen ő (ĥ e – e n) feléje (m u – š i) kegyes szemet emelő, vagyis kegyelmezzen neki.
Alakulása: k u – i g i – m u š s i – ĥ e – e n > k e g i l – m e š s i –  h e – e n > k e g e l m e z i – j e n > k e g y e l m e z j e n > k e g y e l m e z z e n.
	Itt tehát láthatunk:
1.	vokálharmóniát (hangzóilleszkedést)
2.	„s > z” változást
3.	„z – j > z hátraható hasonulást.
	Elemezzük most a HB. ugyanilyen értelmű igéjét.
K e g i g g e n
	Sumérul: k u – i g i – d u – ĥ e – e n
	d – j hangváltozás: d – j –ből lesz g y
		i g i – d u ) vagy i g i – t u h) = szem nyitás, tekintés
		ĥ e – e n (mint előbb) = legyen ő
Jelentése: legyen ő kegyes szemet nyitó, s tekintő, vagyis kegyelmezzen.
	Egy másik nyelvemlékünkben a Gyulafehérvári sorokban a 
K e g u s
Melléknév és az ebből alkotott főnév k e g u s s e g szerepel.
		k u (k e)	= k e g y e s
		i g u (i g i – ből)	= s z e m, tekintet
		u š (e š, - i š)	= melléknévképző
		s i g (s e g)	= teljes, teljesség (főnévképző)
Jelentése:: k e g u s = kegyes tekintetű + s e g képző teljessége.

	f.) s i r a l o m
	Ez a szó az Ó m a g y a r   M á r i a – s i r a l o m =1300) című nyelvemlékünkből: s i r o l m alakban fordul elő.
	Sumérul: š i – i r – u l – m u
Elemzés: š i – i r =teljesen: „a -  i – i r”
		a	= v í z
		š i (š e)	= s z e m
		i r (g i r –ből)	= á r, áradás
Jelentése: s í r á s, szó szerint, a szem vízárja
		u l(i l , a l)	= felemelt, fokozott, növekvő
Jelentése: a szem fokozott vízárja = vagyis fokozott (növekvő) s í - r á s.
	Mindezekután tényként megállapíthatjuk, hogy az uralisták (finnugorológusok)  által –  „k é p z ő n e k”  vélt: -  d a l o m, - d e - l e m, illetve – a l o m, - e l e m – valójában nem képzők hanem összetett szavaink lényeges szóelemei, melyek szorosan csatlakoznak a szótörzshöz. Ezek jelentése különböző. Épp ezért szükséges – a szófejtés során „e t i m o n j a i n k” felderítése. Csakis így kapunk tiszta képet és meggyőző eredményt!
	Ezek után le kell szögeznem, hogy nelvemlékeink eredményes vizsgáaltának elengedhetetlen feltétele – az  ő s i   s u m é r   n y e l v ismerete.
	Enélkül, pusztán a finnugor nyelvekre támaszkodva - nyelvészeti problémáink megoldása illuzórikus és tudományos szempontból – teljesen megalapozatlan.

Vizsgáljunk meg más képzőket is!

6.) a „d” kicsinyító képző

	Igaz ugyan, hogy a sumér nyelvben a d u vagy d e és d i =teljesen d u – m i ~ d e – m e és d i – m i) gyermeket – f i ú t  is jelent másodlagosan k i c s i jelentése is van – így elvileg lehet kicsinyítő képző is!
	De a „de, di, du” különösen neveknél – gyermeket, fiút jelent és nem képző. Anonymusnál pl: B o t o n d u.
	Sumérul: b u t – u n – d u = Nevezett úr fia. Ennek atyja: K ö l p é n y, sumérul: k u l – p u – u n vezér.
Jelentése ugyancsak: ú r   f i a. v á s á r d i = Vásárfia. Talán vásáron vett szolga volt, mert nyelvemlékeinkben e névvel a szolga nevei között találkozunk.
	A képző azonban csak akkor jöhet szóba, ha a szó etimológiája – már kétséget kizáróan tisztázódott! Erre kitűnő példa; honfoglaló fejedelmünk:
Á r p á d
neve. Ez a név voltaképpen méltóság név. Téves és hibás tehát az az etimológia, mely e nevet „á r p a + d” kicsinyítőképzőből származtatja, „Á r p á c s k a. ez sehogy sem illik bele – a honfoglalás miliőjébe (környezetébe), és a honfoglaló vezérek – méltóságát kifejező nevei közé.
	Á r p á d sumérul: U r – p a d > A r – p a d
		U r (a r) u r u – ból 	= őriző, pásztor, uralkodó, ú r
		p a d (b a d –ból)	= megnevezett, (az Istenség által megnevezett)
Jelentése: N e v e z e t t   u r a l k o d ó
Ugyanis a suméroknál már a legősibb időben is csak az lehetett uralkodó (pásztor) akit az istenség főpapja útján „n é v e n   m e g -n e v e z e t t” (p a d – d a – m u vagy p u t u – m u).
	Lásd: tihanyi Alapítólevél „p u t u   u u e i e z e”
	Vegyünk egy kirívó példát!
f ö l d
	Ezt az ősi szavunkat több nyelvészünk (Így Melich János is) a f e l, f ö l szó „d” kicsinyítő képzős származásának tartja. Ez az etimológia is teljesen megalapozatlan! E szóval a „S u m é r - m a - g y a r” című  tanulmányomban (Duna Kiadó, Svájc, 1977) a 45-46. oldalon a „fidemsi” szóval kapcsolatban részletesen foglalkoztam. E szónak tehát a legrégibb nyelvtörténeti alakja: f i d.
	Ez a sumér: b i – g i – i d – ből származik
Jelentése: a  v í z (folyó) partja. Ez volt a megművelt föld!
Elemzés: b i	= n é v m á s
		g i (g u, g e)	= p a r t
		i d	= f o l y ó, v í z
Alakulása: b i – g i – i d > f i – g i – i d > f i – ĥ i – i d > f i – i d: f i d.
F i d volt tehát a „f ö l d” szavunknak legrégibb formája. Ámde, már a sumér nyelvben az archaikus „i”-t felváltja az „é (e)” hangzó. Így lesz a b i – g i > b e – g e > f e – g e > f e – h e   f e + i d = f e i d > s tovább f e j d és j > l változással > f e l d. nyelvemlékeinkben már ezzel a formával találkozunk. 
	Mint láthatjuk, a szó eredeti jelentése: „v í z (folyó) partja”. Idők folyamán e jelentés lényegesen kibővült. A német „f e l d” = m e z ő, föld szóval való egyeztetés annyiban módosul, hogy mi vagyunk az átadók.
	Ugyanezt a képzőt látják egyes nyelvészek a sorszámképző „d”-ben, pl. másod, harmad – n a p. itt a képző: „d i k”.
	Ez pedig a d i (d u) = menést, jövést jelentő igéből és „g e > k e / e – g e , > e – k e) névmásból = ő tevődik össze. Jövő (sorra jövő).
	a m i n d szavunk semmiképpen sem tartozik ide – mert ez a „mindenki, mindenek” szavunk rövidítése!
	Amint kimutattam:
	m e – e n – d e – e n – e – k e = m i, t i, ők - tehát valamennyi, összes = m i n d e n k i.

7.) a „z” denominális „nomenképző”

	Itt is kiviláglik, hogy amíg a szó teljes eredetét (etimológiáját) nem ismerjük, addig nem lehet – képzőt „kreálni” – még analógia lakján sem!
	Már előbb bemutattam az ü d v ö z l e g y K.T.Sz. i d u z l e g szavunk sumér eredetét.
		u d u 	= világosság, i d ő, stb
		z u	= ismer, megismer
		u d u – e – z u	= világosság megismerője (légy)
	Tehát ez egy főnév és ige.
	Most vizsgáljuk meg az analógiaként felhozott:
i g a z
szót.
	Nyelvemlékeinkben: O.M.S. = i g o z (y g o z), de a jóval korábbi I. András-kori imában (1047) i g h u s.
Elemzés: i g i (vagy i g u, i - g i e) = igaznak lenni; eredetileg: e g y, vagy e g y e n e s.
		u š ( e š, i š)	= melléknévképző
ehhez képest: i g u – u š vagy u g u - u š = i g a z, egyenes.
Ezzel szemben áll a: g a m – u š > h a m – u š > h a m - i š, ami viszont: g ö r b é t, h a m i s a t jelent.
	Az „i g a z” szónál a melléknévképző š > z változását figyelhetjük meg.
	A sumér nyelvet nem ismerő – egyébként kitűnő nyelvészeink – az uráli nyelvek alapján a szó helyes etimológiáját nem tudják megállapítani – így sorozatosan – képzőket kreálnak ott, ahol erre semmi szükség.
	Ám lássuk a példákat:

8.) „d” deverbális igeképző

a.)	„k e z d”
	Sumérul: ğ e – s i d u = elsőnek (elsőként) csinál, vagyis kezd.
		g e (i g e – e g e –bőé) = e g y -  e l s ő
		š i (š u – š e)	= -nak, -nek, datívusz
		d u (d e)	= c s i n á l
Alakulása: g e – š i – d u > k e – š i – d u > k e – e š – d u > k e z d
b.)	„e n g e d” (HB.)
	Sumérul: i n – g i d > e n – g e d
		i n 	= ú t
		g i d (g ed)	= n y i t
Jelenése: u t a t   n y i t – vagyis e n g e d.

c.)	„f e l e d e v e” (HB.)
	Ezzel a szóval már foglalkoztam.
		f e – e (b i – i g i – ből)	= f e j
		l e ĥ (l e g, l a g –ból)	= menés, kimenés, távozás
		d u (d u g –ból) 	= c s i n á l
Jelentése: fejből kimenést csinál, vagyis f e l e d. (felejt)

	d.) „k e g i g g e n” (HB.)
Jelentése:kegyesen tekintsen vagyis kegyelmezzen (lásd előbb)

9.) „S z t” – összetett képző (gyakorító + műveltető)

	„f u r i s t a” (füröszt) K.T.)
	Sumérul: b u r – e – š i – t u = vízbe tesz (füröszt)
		b u r  (vagy p u r)	= v í z, folyó
		š i (š u – s e) 	= -ba, -be, itt latífvusz
		t e (t u)	= t e n n i
Itt megjegyzem, hogy a fürödni – f ü r d ő (feredő) szavunknál a d u menést jelent, tehát v í z b e m e n é s – vagyis f ü r d é s.

10.) „l” deneminális igeképző

Nyelvemlékeinkben: s z ó l, s z ó l a, (K.T.) m u n k á l
a.)	s z ó l
	Sumérul: s u – i l vagy s u – u l
		š u (s u)	= szó, hang
		i l vagy u l	= emel, felemel
Jelentése: szót emel – s z ó l 
b.)	m u n k á l
	Sumérul: m u	= hasznos tett (R. Labat)
		u n 	= ő, ő t
		g a (k a)	= cselekedni, cselekvés
Jelentése: hasznos cselekedet = m u n k a
		i l, u l, a l	= emel, növel
	Munka növelése (folyamatossága)
Itt is láthatjuk, hogy a képzőnek vett szó, valójában i g e.

11.) „n i” – főnévi igenév (infinitívusz képzője)

A „n i” képző eredete körül – nyelvészeink nagy vitákat folytattak, de az eredmény nem megnyugtató.
	Forduljunk itt is a s u m é r nyelv felé.
A sumér nyelv igen sok névmást (szem. és birt.) használt, így 
		m u (m e , m a)
		b a (b i, b u)
		n i (n a, n u)
	Ezeket a sumerológusok „igemutatóknak” nevezik. Kutatásaim szerint – már az ősi sumér nyelv is használta többek közt a szóban lévő n i névmást is.
Pl.: m u = n e v e z: m u – n i (vagy n i – m u) = ő nevezése > nevezni!
		z u = tud, ismer; n i – z u = tudója, tudós (R. Labat)
		l u – u n > l e – e n 	= lenni, létezni
		l e – e n – n i	= az ő létezése
		m e – e n 	= m e n n i
		m e – e n – n i	= az ő menése
Szerintem a „n i”, i – n i > e – n e –ből jön az első hangzó lekopásával és eredeti jelentése: ő, ö v é.
	
R a g o k

	A n é v r a g o z á s (deklináció) és i g e r a g o z á s (konjugáció) az ősi sumér nyelvben  a  mai  nyelvünkhöz  képest  k e z - d e t  l e g e s volt – épp ezért – a teljesség igénye nélkül – csak a fontosabb nyelvjelenségekkel kívánok foglalkozni, s főleg nyelvemlékeink alapján.
	Tudnivaló, hogy az ősi sumér, éppúgy mint a magyar: az agglutináló típusú nyelvek közé tartozik.
	Igen fontosnak tartom annak kiemelését, hogy miként nyelvemlékeinkben, ugyanúgy m á r az ősi sumér nyelvben is megfigyelhető – a funkcióbeli – vagyis a nyelvtani szerepek változása, illetve fejlődése. Lássunk erre példát is.
	A részeshatározói eseteknek (dattívusz) a sumér nyelvben több ragja is volt.
		r a – r e (r i)
		g a – g e (g i) > k a, k e
		n a – n i (n e) és
		š u – š i (š e)
	Vegyük az utóbbit: š u, (š i, š e) 
a.) m u – š i – e n – b a r – e š
Elemzés: m u	= ő
		š i	= felé, rá, irányában
		e n – b a r > e n – b e r = szemet (en, in) b a r (b e r) = nyitó,l vagyis tekintő. (A mai ember szavunk ősalakja!)
		e š	= többes jel
Jelentés: feléje, rá (m u – š i) tekintők (e n – b a r – e s)
	Itt tehát a š i (š e, š u) jelentése: feléje, rá vagyis latívusz azaz helyhatározó „hova” kérdésre.

b.) m u š e n és m u t e n = m a d á r
	mint szómeghatározók (determinatívumok) ismeretesek.
Elemzés: m u vagy m a	= magasság (é g)
		š i (š e, š u)	= -on, -en, -ön, -ban, -ben
		e n	= j á r á s
Jelentése: magasban (égen) járó – vagyis m a d á r
Vö. M o s o n (régi M u s e n) helynévvel
	Itt tehát a szóban lévő: š u, (š i, š e) datívusz ragot – már l o k a t í v u s z („hol” kérdésre felelő) szerepkörben láttuk.
	A „m u t e n” (m u – t a – e n –bő) szóban egy másuk lokatívusz raggal találkozunk, ez pedig a: a > t a rag.
	Ennek szintén t ö b b funkciója van: -val, -vel, -tól, -től, vagyis instrumentális és ablatívusz („honnan” kérdésre felelő helyhatározó).
	Ez a funkcióbeli változás mai n y e l v ü n k b e n is – lépten-nyomon észlelhető.
	Kuriózumként megemlítem, hogy a sumérhoz legközelebb álló – p a l ó c nyelvjárásban (Garamente) megkérdezi az ember menetközben a palóc legényt: h o v á   m é s z?
	Így felel „K e m i n y é k n y i” (Keményékhez). Visszajövet a h o l   v o l t á l kérdésre ugyanígy felel: „K e m i n y é k n y i” (Keményéknél).
	Itt a sumér  n i vagy n e, illetve n a datívuszrag – lokatívuszi és latívuszi változását láttuk.

1.) –h o z, - h e z, - h ö z

	Ez szintén datívusz rag – de a latívuszi  funkcióváltozás  –  m á r   a   s u m é r b a n megtörtént. A š u (š i, š e) ragot ezért már a sumerológusok is -h o z, -h e z, -h ö z -nek fordítják = latin: a d).
	Nyelvemlékeinkben: HB. ozchuz, urumchuz
	Sumérul: ĥ u – š i – a (š > z)
Elemzés: ĥ u (g u, g i, g e – ből) 	= h e l y
		š i	= - h o z, - h e z
		a (a – n a)	= ő, ö v é
Jelentése: helyéhez vagyis h o z z á
Alakulása: h u – š i – a > h u – z i – a > h u z j a > h u z z a > h o z  z á
	Egyébként a „h o z z á” ragozható határozó szó, hozzám, hozzád, hozzá, más szóval: én helyemhez, te helyedhez, stb.

2.) – n a k, - n e k - rag

	Ez a részeshatározó ragunk nyelvemlékeinkben és kódexeinkben igen gyakran fordul elő. (HB. intetvinec, András-kori ima: urzagnuc. K.T. asszunnoc, a kódexekben: Jók.K.: uronknac. túlnyomó: a „n e k” rag. Lásd HB. nuganec. Fojanec, stb. A másik csoport: n u c > n o c > n a c nyelvfejlődés eredménye.
	Ez a ragunk szintén a sumér datívuszragra vezethető vissza,
n e, n u, (n i) n a + k e, k u (k i) g e – g a – ból)
	Szerintem ez eredeti, datívusz a magas hangú:
n e –g e> n e – k e > n e – k u volt, ahol is az első tag: n e(e – n e) személyes névmás (ő) – a g e (k e) eltűnése után is megtartotta a datívuszi funkcióját.
	Erre igen sok példa van a sumér nyelvben, egy pl. d u – m u = g y e r m e k (f i ú), a d u is, a m u is gyermeket jelent, vagy a „m u – l u” = e m b e r (létező) s „m u” is, a „l u” is embert (lényt) jelent. Ezek sumér nyelvtörténeti adatok! – amelyek minden valamire való sumerológus előtt ismeretesek. Ez a rövidítés vagy nevezzük  elvonásnak a sumér nyelvben sokszor az értelem rovására történt!
	A népi nyelvben ez a jelenség ma is él.
	Eszembe jut egy mezőtúri tanárom adomája:
	Két gömöri atyafi találkzoik a vásáron. A fiatalabb megkérdi: „Haá való kee bátya?”
„Batyiba” – felel az öreg kurtán
„Melyen Batyiba?
„A Szomabatyiba”
„De melyik Szombatyiba?”
„Hát a Timaszombatyiba” – vágja ki az öreg nem kis büszkeséggel.
	Az ősi sumér nyelv azt mutatja, hogy a sumérok beszédükben – lehető rövidségre törekedtek. Ennek szerintem az az oka, hogy a sumér eredetileg s z ó t a g   n y e l v volt. Az ékiratos szövegekben – gyakori az a megjegyzés, hogy n u   t i l. ez azt fejezte ki, hogy n e m   t e l j e s.
	Érdekes, hogy L. Labat rámutat, hogy az „i g i” szónak dialektusbeli változata: „i” . Ezt szófejtéseim során már e nékül is megállapítottam.
	Pl. 	b i – i g i	= f i (f e j) – (hosszú í)
		b i – g i – i d 	= f í d (f ő d, f ö l d)
	De térjünk vissza a 
	n e – k e (n e – k u ~ n e – k i) szóra.
	Ez ragozható határozó szó.
Sumérul: n e – k e – m e
		n e – k e – d e
		n e – k e – e (neki-e > nekeje)
		n e- k e – m u – u n – k e > n e k – u n k e = n e k ü n k (u = ü)
		n e – k e – t e -  k e > n e k – t e k €
		n e – k e – e – k e
	A ragokban megkapjuk a sumér személy (és birt.) névmást.
		m e (m u)	= e n
		d e (d i)	= t e > t e vagy t iű
		e (e – n e)	= ő (változata u – n u)
		m u – u n – k e > m ü – ü n k >= m i n k
		m e – e n – k e > m i – i n – k e
		t e – k e > vagy t i – k e = t i k
		e – k e (e n e – k e)	= ő k
	itt is láthatjuk, amint a sumér = Magyar (1973) tanulmányomban rámutattam, hogy a magánhangzók mellékes vagy legalábbis másodlagos jellegűek.
	Így az egyeztetés szempontjából orreveláns, hogy n e – k e, vagy n e – k i, vagy éppen n e – k ü. Itt annyit lehet megjegyezni, hogy az „i” és „e” vagy „é” relációjában, hogy a sumér nyelvben az archaikus az „i” és az „e, é” már fejlemény, vagyis eredeti az „i”.

3.) B i r t o k o s   e s e t (Genitívusz)

	A sumérban a genitívusz ragja azonos a datívusszal. Nyilvánvaló, hogy a n e – k e ~ n a – k a részeshatározói „i” ragból let birtokos jelző.
	A másik tag: a birtok szó pedig személyraggal – alkotja a birtokos szerkezetet. (a – e vagy j a – j e (g a > g e –ből).

4.) „t” t á r g y r a g (akkuzatívusz)

	A sumér nyelvben az akkuzatívusznak nem volt ragja, a tárgyesetet ragtalan nominatívusszal fejezte ki.
	A „t” tárgyragot tehát belső keletkezéső ragnak kell tekintenünk. Az I. András-kori ima (1047) nyelvtörténeti szempontból igen fontos nyelvemlékünk – akkuzatívuszként még a nominatívuszt használja (jeleseük = jeleseiket – helyett). A 140 (száznegyven) szavas ima csupán 2 latin szónál (episcop, presbyter) alkalmazza a „t” tárgyragot. A 150 évvel későbbi (1200) Halotti Beszéd ls a többi nyelvemlékünk már a maival egyezően használja a „t” ragot.
	Persze ma is él a ragtalan tárgyeset, pl. engem, téged, kalapom, fejem, stb.
	Mint lehetséges megemlítem a i – n i – t e > n i – t e > i – t e reflexió formát, amit visszaható névmásként használ a sumér. VÖ. palóc nyelvjárásban: i t e t, i k e t, (ő t, ő k e t).
	A „t e” (d e > d i) a 2. személyű birtokos személyrag (eredeti jelentése: közeli) a „t” tárgyrag keletkezésénél szintén szóba jöhet.

5.) – r e, - r e határozói rag

	Ez a sumér r a (r e, r u) = a r a -ból származó sumér datívuszragra vezethető vissza.
	 Ennek jelentése: részére, számára javára, (tehát valakinek járó).
	Már a sumérban funkció-változás történt és helyhatározói ragként (latívusz, sőt lokatívusz ragként is használták).
	Nyelvemlékeinkben a – „r a”, „r e” ragot főleg latívuszi szerepben (névutóként) látjuk és pedig „r e á” formában. Eredetileg – e – r a (e – n e – r a –ból), mely hangátdobással (metatézis) lett – „r e – á”
PL. Tih.Al. (1055) Holmodia – r e a , k u t a – r e a .
	Jelen tanulmányomban – az „iránt” és „irányában” szavakban kimutattam, hogy a r a (r a , r e) szavak menetet, irányt jelentenek. Egyik nyelvemlékünkben a KT.-ben előfordul a „r o h t u n k„ szó.
Ez sumérul: r u – h a – t a – m u – u n – k e, összevonással: r u – h – t – u n – k ma:
r a j t u n k
Elemzés: r u (r a, r e, - a r a –ból) = menet, irány, felé, neki
		ĥ a (ĥ e, ĥ u)	= g a (g e, g u) birtokjel (birtokszó)
 		t u (t u)	= lokatívusz
		m u – u n – k e	= m i n k, mienk (személyes névmás többes szám első személy).
	Szószerinti jelentése: irányában – mienk, vagyis a mi irányunkban (nem lent vala)

6.) é r t (határozói r a g)

Alakulása: é r e t t e,  é r t e,  é r t
	A HB.-ben előfordul mint határozó szó és a rag is.
	Sumerul: e – r i – t u – t u  (u = e, emesal nyelvjárásban)
		e (e – n e – ből)	= ő
		r e, r i (r a) - sumér datívuszrag = javára
		t u (d u g –ból)	= t e n n i
		t u – t u 	= t e v é s, folyamatos cselekvést jelez
Jelentése javára (érdekében) tevés
Ennek rövidítése az é r t e és az é r t rag, HB.: l i l k i é r t, l e l i c - é r t, „vimaggonoc é r e t t e”

7.) „t” helyhatározó rag (lokatívusz)

	Ezt főleg határozószónál és városneveknél használjuk. (Fent, lent, kint, bent, Fehérvárott, Győrött)
	S u m é r   e r e t ű   r a g
	Pl: a n – t a 	= é g e n ,f e n t
	k i – t a  	= f ö l d ö n, l e n t
	n i m – t a 	= m a g a s b a n (é g e n)
	s i g – t a 	= a l a n t (f ö l d ö n)
	m u – d a	= m a g a s b a n (R. Labat)
A d a > t a – funkcióváltással – még más szerepet is betölt, így
		d a  	= - v a l, - v e l – mellett
A „da” eredeti jelentése – m e l l e t t, o l d a l, így lesz „mellette”, vagy mint társhatározó – v e l e. 
	J. Halevy kutatása szerint a „d a” azt is  jelenti,  hogy  á t  –  k e r e s z t ü l.
Pl. g i – d a > ĥ i – d a = átjáró.
	Mai nyelvünkben: h i d a > h í d
	A „t a” azt is jelentette a sumér nyelvben, hogy – t ó l -  - t ő l.

8 .) „l” ablatívusz rag („honnan” kérdésre felelő helyhatározó)

	Az „l” ablatívuszrag eredetét a finnugor nyelvek alapján – nyelvészeinknek nem sikerült tisztázni.
	A sumér nyelvben ennek etimonja l u (metatézissel: u l). Dávid Antal a külföldön is ismert asszírológusunk szerint így nevezték a sumérok a k i v o n á s számtani műveletét. Ez mai használattal – b ó l, -b ő l, (b u – u l, b e l – e – u l ~  - t ó l – t ő l (t u –  u l)

9.) „- t ó l, - t ő l” – ablatívusz rag

	A sumér nyelv a t a (t u) ragot még – „l” nélkül használta ablatívuszként, pl.
	„U r r i – k i – t a – G i r – s u – k i – š u” = „U r   f ö l d j é r ő l – G i r – s u   f ö l d j é i g” 
	M e   u d u – t a 	= m e l y   i d ő t ő l (m i ó t a)
	A „t ő l e” személy ragos határozószó az első tag: t a (t u) azzal azonos, míg a második tag, a l u (l e , l a) személynévmásból ered – tehát „ő t ő l e”
	Nyelvemlékeinkben, így a HB.-ben a – t ó l -  - t ő l ragok használata általában a maival egyező. „istentul”, „gimilse-tul” stb. Eltérést találunk az evéssel kapcsolatban (evéc, emdul) amikor nem azt mondja, hogy gyümölcsből, hanem gimilstuul. Szerintem itt „t u” (t a) lokatívusz, az „u l” (l u) pedig latívusz. Vö.  b e l e – u l, t  i m n i c e b e l e – u l.

10.) – v la l, - v e l (társ- és eszközhatározói rag – instrumentális)

	Ez a rag, valamint az azonos eredetű „v e l e” személyragos határozószó nyelvemlékeinkben – több helyütt is előfordul. nevezetesen HB. zumtuchel, halala-al, kegilme – hel, O.M.S. bu – ol, K.T.Sz. veled, András-kori ima: hatalmu – al, ugeu – vel. Az itt említétt szavakkal már foglalkoztam, kivéve a: b ú, h a t a l o m   és i g e szavakat. Egyeztessük ezeket is:
	- b ú	= bánat, szomorúság
	- b u – u š	= bánatos, szomorú (R. Labat)
	- h a t a l – m u sumérul: g a – t a l – m u
	- g a > h a	= h a t a l o m
	t a l > t u l, t i l	= t e l j e s
	m u		= ő, ö v é
Jelentése: teljes hatalmú
-	i g e – sumérul: u – g e (vagy g a)
	u (u – n u – névmás)	= ő, ö v é
	g u (vagy g e)	= hang, szó, kijelentés
Fentiekben a szóban lévő rag következő formáit láttuk:
	h e l, a l, o l, u l (hal, hol, hul), v e l és vele.
	Mindezeknek eredete a sumér h e( g i > k i) és „g á” szavakra vezethető vissza és jelentésük: oldalán, mellette vagyis v e l e. a „g á” egyébként az előbb említett „d a” = v a l, - v e l alakpárja.
	Az „l” véghangzó” a l u, l e, l a = ő, ö v é névmásból származik – nem tévesztendő össze a l u (ul) ablatívusz raggal!
	A v e l e tehát = ő = (l e) v e l e
Ennek alakulása: g e – l e > ĥ e l e > h e l > v e l.
k e g i l m e h e l = kegyelmével, b u o l = b u h u l = búval
	A h > v változás szemünk láttára történt.
	A „g” mássalhangzó teljes lekopása – (h útján) már ismeretes előttünk – a sumér szó és hangtörténetből. (Lásd. S u m é r = M a g y a r   c.  tanulmányomban 10. és 30. oldalán) g > h > Ø
	A sumérnyalv a „d a” – g a (g e, g i) mellett még a „z a g” (z a) szóval is kifejezte a – v a l, - v e l ragot. Ennek eredeti jelentése: oldalán, mellette vagyis vele. Pl. n a – a z a (g) = vele (oldalán) fekvés (n a) – vagyis elhálás – a mai: n á s z a ~ n á s z szavunk.
	Egyébként ezt már korábban is bemutattam! A „g” hangzó itt is eltűnt. Erno Poebel esszírológus U.S.A Philadelphia (S.N. Kramer tanítómestere) felhívta a figyelmet, hogy a sumérben „g” (k) mellett még elvethető mássalhangzók: t, m, n, és r.
	Ezért a félreértések elkerülése végett igen helyénvaló, hogy rámutassunk a sumér szavak eredeti alakjára, vagyis jelöljük meg azt a szót, amelyből ezt a szót származtatjuk.

H e l y h a t á r o z ó i   r a g o k 
A - b a, - b e, - b a n, - b e n   és  - b ó l, – b ő l

	Nyelvészeink kutatása szerint – a „h o v a” kérdésre felelő – b a, - b e – l a t í v u s z,  a  „h o l”   kérdésre felelő - b a n, - b e n  „l o k a t í v u s z” és a h o n n a n kérdésre felelő  – b ó l, - b ő l –  a b l a t í v u s z ragok azonos eredetűek és nyelvemlékeink nyelvtörténeti adatai alapján nyelvészeink helyesen kikövetkeztették, hogy a közös alapszó: b e l (b e l ü). Ez  alapszó eredetét azonba – a finnugor (urali) nyelvek alapján nem sikerült megfejteni.
	Vizsgáljuk meg tehát ezt a szót, nyelvünk ősi forrása a sumér nyelv alapján.
	A teokratikus felfogású sumér népnél – a csillagok állásaiból való jóslás mellett – ő s i (más az i.e. III. évezredben is kimutatható) k u l t i k u s szokás volt az állatok belső részeiből (máj, szív, has, belek) való jóslás.
Azt tartották ugyanis, hogy az istenség akarata, útmutatása az áldozati állatok benső részeibe is írva vagyon.
	Ezért nagyobb események küszöbén (háború, templomépítés, stb.) a s i b – z i – a n n a (vagy a király) l u – g a l, e n – z i az előjelet vagy jósjelet – az állatok belsejében megfogta, kiemelte és megmagyarázta jelentését (maš-su-gid).
	Az „előjelet” (o m e n) a sumérok több néven nevezték: m a š vagy š a, illetve b a és b e (b i vagy ib – ből).
	Minket jelen esetben – az utóbbi szavak

11.) b a és b e

	Érdekelnek. Ezek a szavak, amint R. Labat rámutat, nemcsak e l ő j e l e t (jósjelet) jelentettek, hanem: belsőrészt, természetesen b e l e k e t is, (fr. interieur).
	Persze ez egy összefoglaló név volt és jelentett még: májat, has alatti belsőt, sőt szívet, (š a) IS.
	Az alapszó itt: b a vagy b e (b i), ehhez járul toldalékként  a:  l u, l e (l i), l a = ő, övé névmás -. Így lesz b a – l u, b e – l e  vagy  b e – l i, b e – l ü. 
	A nyelvfejlődés során főleg a b e l e marqadt fenn, ritkábban a b a l u is előfordul pl. JókK. Hazbalul, zayabalol

b a – b e (latívusz)

	HB. világ – bele, uruzag bele, nugulbele,
	KTSz. Menybele, poszto bele, de a
	JókK.-ben már pokolba, nembe, világ-be.

12.) b a n – b e n 

HB. g i m i l s b e n, p a r a d i s u m b a n, j o u b e n
Gyul.Gl. k o o r s á g b o n
	Itt már a b e – l e a „l e” névmás elvesztésével b e (b a) latívuszra rövidül és e helyett csatlakozik hozzá a sumér – n a (n i, n e) rag – b e + n e, s ez adja meg a rag végleges jellegét.
	A b e n n e szavuk a b e l e + n e összetételből jött létre előreható hasonulással.
	b e l – n e > b e n – n e
	Az „n” (on, en, 9n) lokatívuszrag – a sumér n a, n e (n i) – részeshatározói (datívusz ragból származik – funkcióváltással.
	Ide tartozik a n á l – n é l helyhatározói rag is, aholis az „l” ugyancsak a l u, l e, l a névmásra megy vissza.
Névmás nélküli – eredeti formát találunk a palóc nyelvjárásban, Keményéknyi, Akucséknyi, Papéknyi (a Garam mentén) mindig többes számban. Ugyanez a forma mint már rámutattam latívuszt is jelöl.
	Az „n” lokatívusz-ragot lekopással vagy hangzócserével megtaláljuk – elég szép számmal nyelvemlékeinkben.
	HB. c u z i c u n (ku = hely, zig vagy zik = közép, középső /s i b is!/, „n” = lokatívuszrag = középső helyen.) KTSz. M e n y u n, f e l d e n, Gyul.Gl. o l t a r u n stb.

13.) – b ó l, - b ő l (ablatívusz rag)

HB. timnuce-beleul, ÓMS. Buabeleul, JókK. Beleule, házbalol.
	Itt a r a g funkcióját (szerepét) az „l” =  funkcióját (szerpét) az „l” = u l vagy l u ablatívusz rag határozza meg.
	A fontosabb ragokat bemutattam. Megállapíthatjuk – hogy a nyelvemlékeinkben előforduló ragok (névragok) – melyeknek száma j e l e n t ő s – az ugyancsak nagyszámú sumér ragokból származnak. A folyamatosság mindenütt megfigyelhető!
	Az az álláspont, mely szerint a sumér helyhatározói rag valójában az „a” volt, teljesen elfogadhatatlan és durva leegyszerűsítés. Nem veszi ugyanis figyelembe az A. Foebel sumerológus által hangsúlyozott: g(k), d, t, n stb. mássalhangzók elvetését (lekopását, illetve ennek lehetőségét – másfelől pedig nincs tekintettel a nyelvtani funkcióváltozásokra sem, amelyek – nyelvfejlődés során – több irányban is fokozottabban fordulnak elő. Pl. datívuszból > latívusz vagy lokatívusz.

I g e r a g o z á s (k o n j u g á c i ó)

	A sumér és magyar igeragozás egybevetése nem egy könnyű feladat. a sumér igeragozás ugyanis -–ezen a vonalon is -–nyelvünk ősi állapotát jelzi, illetve tükrözi. már itt le kell szegeznem, hogy az ősi sumérnyelvben – még nem volt alanyi és tárgyas igeragozás, de nem is lehetett.
	Az archaikus sumér nyelvben ugyanis többnyire személyrag nélküli igeragozást látunk. Ennek csírái azonban már felfedezhetők.
	Vizsgáljuk meg két sumér – „l e n n i” jelentésű segédigét:
m e – e n ~ g e – e n
	m e – e n (m u – u n, m a – a n) = v a n (m = w)
	Ez nem csak azt jelentette, hogy létezik (v a n), hanem azt is, hogy é n  v a g y o k és t e   v a g y, ő   v a n.
	A m e (m u) továbbá b i (b a), n i (n a) a sumér nyelvben mint névmások jelentkeznek. Ehhez képest a sumerológia úttörői (így Halevy francia akadémikus is) felhívják a figyelmet arra, hogy a m u – d u g, b i – d u g, n i – d u g nem csak azt jelentette, hogy ő tett (tevése) hanem azt is, hogy é n tettem, t e tettél, ő tett.
 	A d u g > d u jelentése: tevés, cselekvés.
	A sumér ige egyben névszó (főnév, melléknév) szerepet is betöltött!
	m u – d u g = ő cselekvése, tevése – így azt is kifejezhette, hogy a cselekmény már befejezett. Ez a legősibb nyelvállapot maradványa.
	A sumér nyelv már az i.e. III. évezred második felében ismerte és használta a múlt idő – igeragját. Amikor az utolsó sumér király I b b i – S i n sumériát elpuszította, ezt az ékiratos nyelv így fejezte ki:
„I b i – i l u – S i n …. S i – m u r u m   m u n   ĥ u l – l a – t a.
		ĥ u l (g u l – b ó l) 	= elpusztul, elpusztít
		l a (l a l – ból)	= t e l j e s 
		t a (t a l – t i l – ből)	= b e f e j e z 
vagyis t e l j e s   e l p u s z t í t á s á t   b e f e j e z t e.
	A befejezett cselekvés (perfektum) „t” jele – amit ma is használunk – kétségtelenül a sumér – t a l > t i l (t e l) > t a, t e – ből származik és jelentése befejez, b e v é g e z.
	Vö. m u – l u – t a > m ú l t
		m u – l u 	= létezés
		t a	= befejez
Jelentése: létezését befejezte = m ú l t, e l m ú l t
	m = w   m ú l t > w u l t > v o l t
Vicsgáljuk meg most a m e – e n  (m u – u n) segédige alakpárját a 
	g e – e n (g u – u n) = l e n n i segédigét.
	Ennek volt egy – emfatikus fejlődési irányzata is: g > k. szerintem idegen (valószínűleg sémi) behatása.
	Igeragozásunk szoros kapcsolatban van a fenti m e – e n és a g e – e n (k e – e n) segédigékkel: ezek a pedig a személynévmással.
	Mindkettőben szerepel az: e n (2-ik tag) amely a nyelv ősi állapotában – nemcsak azt jelentette, h o g y   ő hanem azt is, hogy „é n” (sőt a 2. személyt is ezzel jelölték).
	Kutatásom szerint nem az  uráli  fiktív  „a m i” –ből,  hanem  e b b ő l származott az „é n” személyes névmásunk. Az igeragozásnál pedig emellett még az első tag a: m e (m ü), illetve g e > k e is jelentkezik fordított szórendben mint névmás.
	Vegyük példának a s z e r e t igénket – s e – r e – t u (š i – r i – t u – ból). Jelentése: sem rá nyitás (vetés). 	
	e n – s e – r e – t u  (t e) – m e
	e n – s e – r e – t u (t e) – k e (g e- ből)
Jelentése: é n   s z e r e t e m ~ é n   s z e r e t l e k
A véghangzó = „e” elvetésével.
	Vagy vegyünk egy másik szót, t u d
	Sumérul: t u ĥ – d u
		t u ĥ	= megért, felfog,  (R. Labat) 
		d u (d u g – ból)	= tökéletes, j ó
Jelentése: j ó   m e g é r t é s, t u d á s
	e n – t u ĥ – d u – m u – m u > t u – d u – d u – m (u)
	 e n – t u ĥ – d u – k u (g e – g u – ból)
A véghangzó lekopásával: én tudum,   t u d o k 
	Vö. KTSz. t u d u m szavával.	
	A   j e l e n t ő m ó d   j e l e n   i d ő
egyes szám első személy igeragjai tehát a sumér: m e (m u) és g e (g u) > k e (k u) segédigéből elvont: személynévmásból (amely egyben birtokos névmás is) származnak. Úgy vélem, hogy a „k” személyrag eredete így tisztázottnak tekinthető.
	Az OMS. Nyelvemlékünk így kezdődik:
	V o l á k   s y r u l m   t h u d o t h l o n 
	Sumérul: w u – l u – e – k e   š i – i r – u l – m u   t u ĥ – d u – t a l – a n.
	A szavakat már ismerjük:
		š i – i r – u l – m u    = a szem (víz) árjának növelése (ul)
		t u h – d u	= t u d á s
		t a l – a n	= elfogyott (elapadt) – levő
	Most vizsgáljuk és analizáljuk a „v o l é k” szót
	w u – l u (m u – l u – ból) = létezés, levés (m = w), az „u” véghangzó eltűnik.
	e – g e > e – k e	= é n, enyém (névmás)
Jelentése: én létezésem/levésem = azaz: v a g y o k
	Az ősi nyelvállapot szerint – azonban ez nemcsak az e l s ő, de a h a r m a d i k személyt is jelentette. Így az e – k e vagy i – k e (az „e” előzménye az „i” (az i k e s igénél már a harmadik személyt jelöli.
	A sumér nyelv alapján tehát nyelvészeink által sokat vitatott – „i k e s” alanyi ragozású igealakok – i k  ragjának  e r e d e t e –  v é g l e g e s megoldást nyert.
	Miután a „g e – e n” = lenni, létezni sumér igéből eredet, itt kell foglalkoznom a felszólító mód – jelével illetve ragjával.
	A sumér nyelv a f e l s z ó l í t ó   m ó d o t (és optatívuszt) a g e – e n igéből származó ĥ e / ĥ u, ĥ a raggal fejezte ki.
	Ennek jelentése: l e g y e n
Nyelvemlékeinkben – a felszólító mód több helyütt is előfordul: persze már fejlesztett alakban: g > ĥ > h  > j – vagyis j a, j e, j u – formában.
	Vizsgáljuk meg a 
F  e l s z ó l í t ó   m ó d o t
A HB-ben és az András-kori imában, előforduló – i m a – i m á d szavunk alapján
i m a
Sumérul:m u – m a h > w u – m a > w i – m a > i – m a = ima (könyörgés
		m u (m i vagy m e)	= beszéd
		m a h 	= magasztos, fennkölt
Jelentése: fennkölt beszéd (kérés, könyörgés) istenhez
w i m a g g o m u c
így mondja a HB.
	Ez sumérul: w u – m a – d u   ĥ u – m u – u (n) – k e
		d u (d u g –ból)	= m o n d
		ĥ u	= legyen – felszólító mód
		m u – u n – k e	= m i, (m i n k) a személyes névmás többes szám 1. személye = m e – e n – k e
Egybefoglalva: legyen (h u = j e) a  m i (m u – u n – k e = m i e n k) i m a (v i m a) m o n d á s u n k (d u).
	Ugyanitt előfordul a
V i m a g g u c
forma is
	ennél elmaradt a „m u” vagy m i” szó. Ez úgy látszik hozzáértendő, mintha a Mi atyánk helyett azt mondanánk, A t y á n k.
	Nem képezheti vita tárgyát, hogy igeragozásunk s u m é r    e r e d ű, s közelebbről – a sumér személynévmásból és vele azonos birtokos névmásból származnak.
	Az egyes szám
m á s o d i k   s z e m é l y ű   i g e r a g j a i n k:
I. „d”, II. „s z”, III. „l”
Mindegyik a sumérban használatos második személyű személynévmásból keletkezett.

	ad I. „d e” > „t e” = közeli
Eredete: 	d i – ĥ u > t i – ü > t i majd
		d e – g u > t e – g u > t e
	Sumér eredetű 2. személyű személynévmás
Vö. A. Poebel:
m e – e n – d e – e n - r a vagy 
m e – e n – z e – e n – r a =  m i n d ü n k n k e k (minekünk is)
A „r a” datívusz rag.
	A tárgyas ragozásban mindig „d” ragot találunk.
	OMS. t h e k u n c h e d,  u l u d
	KTSz. m i   u l e s s e d, t u r i e d 
	JokK.  M o n d y a d, t e z e d , stb.
Itt a „d” az alaphangzó és „t” a fejlemény!
	A tárgyas ragozásnál mindig „d” hangot találunk a második személyben!
	
	ad II. Az egyes második személyű „s z” ragja ugyancsak suméreredetű!
	A sumér – „z u”, „z e” (z u – e n) személyes névmásból keletkezett.
	A HB-ben h o l z = sumér: h u l – z u = a te pusztításod – (elpusztulsz, h a l s z)

	ad III. Ugyancsak s u m é r eredetű az egyes m á s o d i k   s z e m é l y ű: „l” igerag is.
	HB.-ben e m d u l, OMS.-ban w e r e t h u l, k y n z a t h u l, stb. 
	Már a sumerológia úttörői (így J. Halevy is) – bilinguis szövegek alapján – megállapították, hogy az akkád személynévmásnak (é n, t e, ő) s u m é r megfelelője a: l u, l i, vagy l e és l a.
	Korábban is felhívtam a figyelmet arra a kutatási eredményemre, hogy a sumér személyes és birtokos névmások l e v é s t, l é t e z é s t jelentő: m e – e n (m u – u n), g e – e n (g u – u n) és  l u (m u – l u), l u – u n sumér igékből származnak.
 	A szóban levő – „l” igeragunk tehát a sumér egyes szám második személyű: l e (l u) névmásból származott – akárcsak az előbb bemutatott „d” ragunk a d e > t e (d i – t i) és „s z” ragunk a z u (z e) – egyes szám második személyű – személy és birtokos névmásból.
	Itt fel kell hívnom a figyelmet arra is, hogy a sumér nyelv a létezést jelentő „l u” igét – vonatkozó névmásként is használta. Ezt annyiból tartom jelentősnek, mert a nyelvfejlődés során – per analogiam – az ugyancsak létezést jelentő – g e – en és m e – en igék első tagjából a l a k u l t  k i illetve m e > m i útján – az a k i és a m i vonatkozó névmásunk.

Egyes szám harmadik személy

	A sumér nyelv – ősállapotában – az igeragozásnál nem jelölte a s z e m é l y t. 
	Innét van az, hogy még mai nyelvünkben is sok az egyes harmadik személyű r a g t a l a n ige.
	Az i.e. III. évezred második felében az írnokiskolák - azonban m á r a személy megjelölésére is gondot fordítanak. 
	Pl. e m e – k u   n u – m u – u n – z u – a = a szent nyelvet (sumér) nem ismeri (z u – a), vagy azt, hogy az írnok diktálás után ír, így fejezte ki a sumér:
š u – k a – t a – d i – a
Jelentése: a kéz (š u) a száj után (k a – t a) j á r.
Vagy: n e v é t   n e m   i s m e r i = n i – m u (nevét) n u (n e m) z u – e (ismeri).
	Itt az „e” és „a” – az e n e vagy a n a = ő lerövidítve és a harmadik személyt jelöli.
	Az egyes – harmadik személyű i > e > a igeragunk – tehát a sumér e n e (i n i) a – n a személynévmásból, illetve később igeragból veszi eredetét.
	Ugyancsak „e n e” sumér személynévmásból származik az „n” igeragunk, persze valamennyi lerövidítéssel!
	Az ikes igék „i k” ragját már előbb említettem, s eredetét  a  „g e – e n” = l e n n i igéből származó - e – g e – i – g e személyes névmásra vezettem vissza . (é k, - i k) = ő.
	Az „i k” és „n” (e n) igerag – azonos szerepének névmásjellegének igazolására – újra kell foglalkoznom a t e s s é k (te s s i k) igealakkal.
	Tudjuk, hogy ez: u d v a r i a s felszólítás valaminek a tevésére. Alakpárja a: t e s s e n (többes: t e s s e n e k).
	A t e s z ige sumér alapszava d u g > t u g > t u h „emesal” nyelvjárásban ahol u – e = t e h > t e
	š u (š e, š i) = n e k i - datívusz, később személy névmás 3., személye is.
		t e h – š e 	= t e s z, t e v é s
		ĥ e (h u , h a)	= l e g y e n, a sumér felszólító mód fejlődése: j > j e
		i – g e > i k e > i k	= ő
t e h – š e – ĥ e – i – k e > t e š e – h e – i k > t e s – j e – i k > t e s s e i k vagy t e s s e e k így lesz t e s s i k vagy t e s s é k. a két „s s” az „s j” – ből hátraható hasonulással jött létre.
	A „t e s s e n” ~ „t e s s e n e k” szóban az ige „i k” szerepét az „e n e” > e n tölti be, aminek jelentése s z i n t é n „ő”, e – n e – k e = ő k („k” többes jel).
	A „j a”, „j e” rag j hangzója tehát a g a, g e birtokjelből a felszólító mód ĥ a, ĥ e jeléből g > ĥ > h > j  változással, de lehet a le nem kopott tővég hangzóból is. Pl. l a – d i – a vagy  m u –  u n –  d u – a, m u – š i – a. (l a t i a, m o n d j a, m o s j a, ~ m o s s a).

Többes számú igeragozás

Többes szám első személy

	Ennek képzése: i g e (verbum) egyes szám 3. személye (sokszor ragtalan) + többes szám 1. személyű névmás (és birtokos) névmás „k” többesjellel.
	Pl. l á t i – a + m u – u n – k e (látja mink).
	Amint már említettem, a „k” többesjelünk, a sumér g e > k e = s o k, szóból származik – ennek sumérelőzménye: e š (m e - e š) ugyancsak sokat jelent.
	Itt fel kell hívnom a figyelmet arra, hogy a sumér nyelv - sokszor az értelem rovására – igen gyakran alkalmaz rövidítést. Ezt látjuk nyelvemlékeinkben is.
	Pl. HB. „v o g m u k”
	Sumérul: w u – g u – m u – u n – k e
Elemzés: w u – g u	= levés (m u – g u – ból) létezés
		m u – u n – k e	= mienk, (mink, m ó n k)
Jelentés: létezünk, azaz v a g y u n k
A rövidítés ténye jobban kitűnik a már többször említett: w y m a g g u k  (v i m a d - j u k), mely utóbb: w i m a g g o m u c –ra lett helyesbítve (vymad<u>ĥu-mu-ke). 
	Mindkét formában jelen van a felszólító mód jele a „ĥ > h > j” is. De még így sem teljes a szó, mert hiányzik az „u n” elem!
	A KTSz: „t u d y u k” „l a t i u c” és a 
	HB	„t u m e t i u c”
igealak vitán felül rövidített forma, de mint lehetőséget meg kell említenem, hogy itt a „j” birtokjel is lehet – (g a, g e, g i, g u – ból) – gondoljunk  csak  az  a t i a szóra (a t y a) amely: a d > a t + g a > ĥ a > j a elemekből tevődik össze és birtokos szerkezet.

Többes szám második személy

	A mai köznyelvi: t o k, t e k, t ö k nyelvemlékeinkben – t u c / t o c / t ü c, t e c formában jelentkezik.
	Ez is s u m é r eredetű!
	Az egyes második személyű személynévmás: t e, t i, (t u) [d i – h ü, t i – h ü – ből] jelentése: k ö z e l i + „k” (g e > k e) többes jel).
	A HB-ben l a t i a + t u c vagyis az egyes harmadik személyű ige + személynévmás többes 2. személyű t i – k e (t u – k e) illeszkedett alakja, jelen esetben t o k (t u c –ból)
	Az OMS-ben: u l l y e t u c
		u l	= ö l, g y i l k o l
		h e > j e	= legyen, felszólító mód
		t u c	= (t i – k e, vagy t ü – k e) többes 2. személyű személynévmás

Többes szám harmadik személy

	A mai n a k, - n e k ragunk nyelvemléke, formája: 
		n u c ~ n o c és n e c
	HB. v i m a g g o n o c, l e g e n e c
	KTSz. s z u r n e u l e n e c
	JókK. K e z d e n e k
	E ragunk is sumér eredetű!
	Egyes szám 3. személyű  személynévmás  e n e ~  u n u ~  a n a; lekopással: n e ~ n u ~ n a; rövidítve: e, u, a. Jelentése: ő, övé + és – a g e > k e –ből származó k többesjel.
	A szóban lévő rag teljes suméralakja: e – n e – k e, u – n u – k u, a – n a – k a –lekopással n e – k e, n u – k u, n a – k a; rövidítéssel: e – k (e), u – k (e), a – k (e) vagyis: „ő k”.
	Végezetül – függelékként – bemutatom a „l e n n i” igének jelen, múlt és jövő idejű ragozását.
	Előre kell bocsátanom, hogy a sumér m = w; az „u” magánhangzó olvasata pedig „ö”, „ü” – emesal nyaelvjárásban „o” (pl. l e > l e). ehhez képest a m u vagy m a = w u vagy w a.

J e l e n  i d ő 

Egyes szám
	w u – g u – k e
	w u – g u nyelvemlékeinkben v o g – v a g
	w u – g u – u n (w o g – u n) illetve 
	w u – u n (w o n > w a n)

Többes szám
	w u – g u – m u – u n – k e (HB. wogmuc)
	w u – g u – t u – k e
	w u – g u – u – n u – k e (wogmuc) illetve előreható hasonulással: w u – u – n u c -= w o n n o k) w a n n a k

M ú l t   i d ő 

Egyes szám
	w u – l u – t a – m u (eredetileg: m u – l u – t a – m u)
	w u – l u – t a – l u
	w u – l u – t a 

Többes szám
	w u – l u – t u – m u – u n – k e
	w u – l u – t a – t u – k e
	w u – l u – t a – a n a – k
rövidítve: w u – l u – t a – a k e

J ö v ő   i d ő

	Nyelvemlékeinkben és mai nyelvünkben jövő időként használt l e s z (l e s z e n) ige – nem jelöli az időbeliséget – vagyis azt, hogy a cselekvés a jövőben fog történni. Különösen kitűnik ez akkor, h a szót ősi nyelvünkön, a sumér nyelv alapján elemezzük.
	l u (emesal) l e	= levés, létezés
	š u vagy š e	= neki, datívusz
	e n		= ő, övé – névmás, személyrag
Jelentése: létezése neki

	„Emesal” nyelvjárásban ragozva:

Egyes szám
	l e – š e – k e / l e – z e – k e > l e s z e k
	l e – š e – l e
	l e – š e – e n

Többes szám
	l e – š e – m u – u n – k e
		rövidítve: l e – š e – u n – k e
	l e – š e – t e – k e
	l e – š e – e n e – k e

	Tudnivaló, hogy az „š”: š > z > s változással „s z” lesz, - a véghangzók – szabályszerűen eltűnnek.
	Az időbeliség – jelöletlen volta, ő s i   s u m é r nyelvállapot maradványa.
	Az időbeliség jelölése kimutatható azonban – úgy a s u m é r nyelvben, mint n y e l v e m l é k e i n k b e n és m a i nyelvünkben is.
	Adós vagyok a Halotti Beszéd – egy igen fontos – szavának szófejtésével.
„e m d u l”
	Sumérul: e – m u – u d u – l u
Elemzés: „e” emesal formája a „k u”-ból lekopással létrejött „u”-nak.
Jelentése: e v é s, táplálkozás. (Jelent: eledelt, ételt is.) Vö. – k u - n i – i r >  k e – n e – i r = k e n y é r szószerint nagy (kiterjedt) étel. Fejedelmi étel is lehet.
		m u	= ő, övé (névmás)
		d u (u d u –ból)	= i d ő
		l u (l e)	= személynévmás, egyes szám 2. személy
Fordítás: e v é s e d   i d p v e l – ez már kifejezi a jövőbeliséget.
Megjegyzem – az e m u szavunkat evés, táplálkozás értelemmel megtaláljuk a c s e c s e m ő (c s e c s + e m ü) szavunkban: c s e c s – e v ő
	Vö. HB. e w é k (m = w)
	
l e – e n – d u
	l u – e n (vagy l e – e n = létezés vagy levés van.
Itt az e n vagy u n = személyes névmás egyes szám 3. személy, de jelenthet v a n – t (e s t) is!
	U d u 	= i d ő
Analóg példa: t e – e n – d u (t u – e n - <u> d u – ból)

F e l s z ó l í t ó   m ó d

	A sumérban a felszólító md jele a: g e – e n = l e n n i igéből származó g e – ĥ e = l e g y e n továbbalakulása; j e > g y e, változatai: g u > ĥ u – g a – ĥ a.
	A fejlődési vonal tehát: g > ĥ > h > j > g y.
	Nyelvemlékeinkben előfordul a „l e g e n” és „l e g”, ahol a „g” a fenti hangfejlődés szerint – már „g y” – nek olvasandó.
	Végezetül ismételten leszögezem, hogy s umér nyelvben nem volt és nem is lehetett – a l a n y i és t á r g y a s ragozás. Ez a megoszlás már későbbi nyelvfejlődés eredménye, amely azonban a sumér nyelvi alapokon nyugszik.

Sumér nyelvi sajátosságok

- tanulmány - 

B e v e z e t é s

	A nemzetközi tudomány minden ágazatában – időnként felmerülnek olyan kérdések, amelyeket a tudósok – évtizedeken, sőt évszázadokon át – a legnagyobb erőfeszítéssel sem tudnak megoldani.
	Idők multával a kitartó kutatás oly döntő tényeket hoz napvilágra, amelyek az egész problematikát reflektor-fénybe helyezik, s így a sokat vitatott kérdések könnyűszerrel – szinte maguktól megoldódnak.
	Több mint egy évszázadon át, ilyen megoldatlan kérdése volt a nemzetközi tudománynak: az ősi és titokzatos sumér nép rokonságának problémája.
	Tudjuk, hogy a világ e l s ő történelmi népe: a sumér nép volt. Ez az ősi nép helyezte az emberiség közös asztalára az emberi kultúra és civilizáció – első zsenge gyümölcseit. A képírásból kifejlesztett – és igen bonyolult sumér é k í r á s csodálatos megfejtése után -  a világ nyelvészei előtt – fokozatosan – feltárult az ősi sumér nyelv – teljes gazdagságában.
	Miután a nyelvészek úgy találták, hogy a feltárt sumér nyelv, úgy szókincsbélileg (lexikálisan) mint nyelvtanilag (grammatikailag) megbízható alapot szolgáltat a n y e l v - összehasonlításhoz, teljes erővel hozzáláttak a nyelvrokonításhoz.
	Egybevetették a sumér nyelvet a világ úgyszólván összes élő és holt nyelvével (főleg nyelvcsaládokkal).
	A rokonítási kísérletek azonban – mint azt az idevágó szakirodalom leszögezi – kivétel nélkül m e d d ő e k maradtak, vagyis megállapították, hogy a sumér nyelv semmiféle más nyelvvel nem áll rokoni kapcsolatban!
	Vajon mi volt az oka ennek az eredménytelenségnek?
	Fő okát én abban látom, hogy a szaktudósok a sumér nyelvet holt nyelvnek tekintették – következésképpen, nem fejlődésében, és nem nyelvtörténeti alapon vizsgálták.
	Holott, mint látni fogjuk, a sumér ma is élő nyelv!
	Hibás volt az a – kiinduló pontul használt – hipotézis is, hogy a sumérok – nem hagyták el hazájukat, hanem ott maradtak és fokozatosan beolvadtak a környező sémi népekbe. 
	A tudomány nem alapulhat hipotéziseken – hanem csak tényeken „Pacta loquntur” – mondja a latin.
	Valóban a tények mindennél ékesebben beszélnek. 
	De vajon vannal-e – ezekneka hipotéziseknek ellentmondó tények? I g e n   v a n n a k !
	Több mint másfél évtizede foglalkozom a sumér – magyar kapcsolatok kérdésével. Előzetes tanulmányok után 1963. évben egy közel 300 oldalas tanulmányt készítettem:
	„A magyarok sumér eredetéről”.
	1964-ben ezt bemutattam az MTA Nyelvtudományi Intézetének és kértem z publikáció engedélyezését. A finnugor rokonság bűvöletében élő nyelvészeink azonban ehhez nem járultak hozzá, mert hisz’ a finnugor rokonság már bebizonyított, s minden ellenkező álláspont: tudománytalan! Ennek ellenére továbbra is fenntartva eredeti álláspontomat cikkekben és rövdebb tanulmányokban kíséreltem meg - a l a p t é t e l e m   t o v á b b i   b i z o n y í - t á s á t, de az illetékes szerkesztők és illetékes körök – „dicséretükre legyen mondva” – rendre elutasították dolgozataim közzétételét. Ez a szemlélet a tudomány szempontjából felette káros és persze helyre nem hozható i d p v e s z t e s é g e t is jelent.
	Eddigi eredményeimet közölve, levelezést folytattam Sz. P. T o l s z t o v professzorral, a Közép-Ázsiai (kumarizmi – chorezmi) régészeti expedíció vezetőjével – illetve I. M. D j a k o n o v professzorral, a leningrádi Kelet-Ázsiai Intézet igazgatójával, akik a sumér-magyar rokonság l e h e t ő s é g é t elismerték.
	Fordulópontot jelentett a sumér – magyar kutatás történetében a XI. XIII. századbeli magyar nyelvemlékek összehasonlító vizsgálata.
	1968-ban arra a – magamat is megdöbbentő –  f e l f e d e - z é s r e jutottam, hogy a latin nyelvű: „Tihanyi Apátság Alapítólevelének” (1055) magyar szórványai – egytől-egyig s u m é r szövegek, persze fejlesztett formában. Ugyancsak sumér mondatokat (szövegeket) állapítottam meg a többi nyelvemlékeinkben is. (I. András-kori ima, Halotti Beszéd, stb.)
	Mindezek meggyőző és kötelező erejű bizonyítékai annak, hogy a sumér nyelv nem holt nyelv, hanem é l ő nyelv – és ma is él, a „m a g y a r” nyelvben, aminek sumér ekvivalense:
	M a ĥ – g a r – r i = Magasztos (isten) gyermekei vagy régiesen, M u ĥ – g e r – r i – M o g e r i (Anonymusznál: moger)
	De nemcsak régi nyelvemlékeink, hanem – láncolatban – ezeréves földrajzi neveink is – olyan t é n y e k e t tárnak elénk, amelyek cáfolhatatlanul bizonyítják nyelvünk és népünk sumér eredetét.
	Ezek között első helyen kell említenem a sumérek legrégibb népnevét:
K e – e n – g e r (K i – i n – g i r – r a) = K i - e n (isten) g y e r m e - k e i.
	1171-ben: K e n g e r e k vagy más változatban K a – a n – g a r – e š – 1055-ben K a n g r e z.
	Bizonyságtételül felidézzük a sumér „Panteon” főbb isteneit, akiknek nevei nemcsak nyelvemlékeinkben, de földrajzi neveinkben is meg vannak örökítve.
	Az Ég úrnője:É I n – a n – n a vagy N a n a – Istár: Nána község, I s t e r folyó.
	A természet és tavasz istene: D u – m u – z i, régi: D i m i s i (ma D ö m ö s) község.)
	A levegő-ég istene – a sumérek nemzeti istene:  L i l – e n  (E n – l i l): Lille, Lelle, Lüle, helységnevek. Ugyanes más néven:  B é l = B é l, P é l, stb.
	Teremtő isten: I n – k i = I n – k e puszta
	Napisten: U d – (u t u)
	Fényes =kegyes) napisten: U d – š a = Ócsa vagy Acsa helységek.
	Holdisten: Z u – e n (régi Z u – i n, Z  u – u n) – ma S z ő n y község.
	Felvonultathatjuk a sumérkirályok neveit is, mint d ö n t ő bizonyítékokat:
	M e š – š i – i l – i m = Meszlény és Wesselény községek.
	M a – a r – z a l = Marczali községnév (sumér: „kesbeli” királyok!)
	E p – ĥ u r – g e š = E p e r j e s város.
	I d i – i l – i m – Mari-i király = Edelény község
Különösen fontos az utolsó III. Úr-i dinasztia királyainak neve.
	B u r – z u – e n = B ö r z s ö n y, B e r z s e n y
	G i l i – s i n (régi: Gemelsen) ma = Gyümölcsény
	I b – z u – e n = Ebeszőny község, majd telepnév.
	Ezek a nevek viszont – fényesen bizonyítják, hogy itt a Kárpát-medencében – ugyancsak az a nép van jelen, mely i.e. harmadik évezredben – ezeket az isteneket imádta és ezeket az uralkodókat tekintette l u – g a l –jának (királyának), illetve p a t – e š i – jének (papi fejedelmének) – vagyis a sumér nép, illetve annak ivadékai.
	Egyébként a „l u – g a l” szó az I. András-kori imában (1046/1047) fordul elő, a „p a t – e – z i” - nek megfelelő  „p a t a –  m u – i g i – z i” = néven nevezett kegyes (igaz) úr,  „p u t u – w u – e j e – z e” formában pedig a Tihanyi Alapítólevélben (1055) található – mint fejedelmi méltóság név.
	Tanulmányaimban bebizonyítottam, hogy Magyarország első fejedelmének: „A l m u s” - nak neve sumér név. Ugyancsak sumér név a családfájához tartozó fejedelmi személyek: Enedubeliani, E m e s e és Ü g e k neve is.
	Számneveink, bár a suméroknak erre több kifejezésük volt, kimutathatóan – sumér alapokra vezethetők vissza, illetve azonosak a sumér számnevekkel.
	Belső keletkezésű szavaink csakis a sumér nyelv alapján analizálhatók és fejthetők meg. (lásd a madárnevekről szóló tanulmányomat.)
	Közszavainkat és azok elemeit – általánosságban – csakis a sumér nyelvben találjuk meg.
	Természetesen a 6000 éves nyelvfejlődést nem könnyű áttekinteni és áthidalni. Ezt a nehézséget is kiküszöböli azonban a nyelv hangtörténetének ismerete. Amint rámutattam, a magyar hangtörténet a sumér hangtörténetnek –egyenes és töretlen folytatása 
	Szerintem nem helytálló az a nyelvészeti ellenvetés, hogy – a finnugorológusok által különösen hangsúlyozott – egy (esetleg) két hangzós – „szómegfelelés” – nélkül - összeomlik a sumér eredetünk elmélete.
	Jelen esetben egy és ugyanazon nyelv  különböző fejlődési tendenciáiról van szó. Ezekből kialakul egy fejlődési vonal. Pl. g > k > ĥ > (gh) > h  > Ø vagy j, - majd a h – ból > w, a j – ből pedig > gy – ez már n y o l c (8) változat.
	Világos, hogy a fejlődési vonal – minden egyes hangzóját – „szabályos hangmegfeleltetésnek” kell tekinteni!
	A sumér nyelv az ókorban már egy fejlett nyelv volt – mai szemmel nézve- mégis csak egy archaikus nyelv. Éppen ezért a gondolatokat – körülírással fejezte ki, tehát sok volt benne a „prefrasztikus konstrukció”. A sok pre és suffixum – idők folyamán lekopik, a magánhangzók – állandósulnak –a szétágazó elemek összeállnak, úgy hogy ez az ősi nyelv ma már úgy áll előttünk, mint egy tömör, hatalmas drágakő.
	Ez a drágakő, a mi édes anyanyelvünk:  a magyar nyelv.
	„Régi magyar nyelvemlékeink mindegyike egy-egy – nemzeti kincs”, nemzeti kincs azért, mert nyelvi fejlődésünk tényeit leszögezi, és a magyar nyelv antik eredetére – közvetlen vagy közvetett bizonyítékokat szolgáltat, hanem azért is, mert éles reflektorfénnyel világít bele a magyar őstörténet -–ma is homályos világába -, így nemcsak a nyelvtudomány művelőinek, de a történészeknek is biztos útmutatást és támaszt nyújt -–a tudomány előrehaladását és az igazság felderítését célzó kutatásaikban.
	A magyar nyelvemlékekkel – felismerve annak nagy nemzeti jelentőségét –m kitűnően képzett és kimagasló nyelvtudású magyar nyelvészek egész sora foglalkozott. Minthogy azonban az igazsághoz vezető utak rendszerint tévedésekkel vannak kikövezve -, s ez alól a legnagyobb tudósok sem mentesek, ezek a tiszteletre méltó erőfeszítések nem mindig hoztak m e g n y u g t a t ó   és m e g g y ő z ő   e r e d m é n y e k e t .
	Miben leli ez a magyarázatát?
	Ennek okát főleg abban látom, hogy – egyébként kiváló és széles látókörű nyelvészeink – nem ismerték a magyar nyelv ősforrását: a z   ó k o r i   s u m é r   n y e l v e t .
	Nyelvemlékeinkben előforduló antik szavakat, elhomályosult szóösszetételeket, mondatokat, továbbá a régi földrajzi neveket, valamint személy- és népneveket – noha ezek javarésze ma is használatban van – már senki sem érti.
	Ahhoz, hogy ezek az elhomályosult és feledésbe ment ősrégi szavak és nevek életre  keljenek  és  megszólaljanak:  az ókori  s u m é r nyelv ismerete és segítsége szükséges! 
	Éppen ezért nyelvemlékeink helyes olvasatának és értelmezésének elengedhetetlen feltétele – a sumér nyelvnek – legalábbis alapfokú tudása.
	Minél régebbi egy magyar nyelvemlék, annál közelebb áll az ősi sumér nyelvhez: sőt azzal meglepően azonos!
	Ehhez képest a régi magyar szövegek – tulajdonképp – latin betűkkel és fonetikával írt – sumér szövegek.
	Ezt a t é z i s t a legrégibb magyar nyelvemlékekből kiemelt példák sorozatával, valamint a IX.-X.-XI. századból származó földrajzi- és személynevekkel kívánom bizonyítani.
	A világ első történelmi népe és az emberi civilizáció megteremtője a s u m é r   n é p  – tehát  n e m   h a l t    k i  és nem o l - v a d t   b e l e   a   k ö r n y e z ő   s é m i   n é p e k b e – mint általában a tudósok feltételezik, - hanem hosszú, viszontagságos vándorlás után – átvészelve a nehéz évezredek vérzivatarjait – ma is él és virágzik a Kárpátok alján – a Duna-Tisza táján alapított hazájában – Magyarországon.
	A nyelvészeknek különleges csemege (delicatesse) egy 6000 éves nyelv tanlmányozása! Ám,aki erre vágyik – ismerje meg a sumér nyelvet és annak kései fejlesztett alakját: a   m a g y a r    n y e l v e t!
	A régi és téves dogmákhoz mereven ragaszkodó tudósok ezt az ajánlatomat bizonyára hitetlenkedve és talán mosolyogva fogadják, éppen ezért a kétkedőknek már itt felhívom a figyelmét a következőkre:
	I. András magyar király idejében – 1047. évben – a magyarok uralkodóikat még: „l u – g a l” – nak nevezték. Ez szó szerint: „nagy ember” – de a sumerológusok – egyezményesen „k i r á l y” – nak fordítják. A világon egyedül a sumér nép nevezte így királyát! Még a velük közös főhatalom alatt együtt élő sémi akkádok is – másként „š a r (s a r r u) néven nevezték uralkodójukat.
	Amint ezt a sumerológia úttörői: Jules Oppert és F. Delitzsch megállapították, a sumérek legrégibb népneve: K i – e n – g i r  >  K i – e n – g e r = K i – e n (E n – k i) gyermeke.
	Ennek mélyhangzós változata: K a – a n – g a r vagy K u – u n g u r. ezt a népnevet megtaláljuk nyelvemlékeinkben: 1171-ben k e n g e r e k, 1055-ben k a n g a r e š formában.
	A sumér királyok neveit – különösen az utolsó Ú r – i II. dinasztia tagjainak nevét – régi (1000) éves földrajzi neveink érzik. Például: B u r – z u – e n Börzsöny, illetve Berzseny, hegy és községnév. (Régi: Berzen, Bur-zun.)
	G i l i l – z u – e n (S i n)  = 1200-ban  Gelemsen,  később:  G y ü m ö l c s é n y.
	I b – z u – e n = E b s z ő n y helynév
	A sumér istenek neveit ugyancsak földrajzi neveink örökítették meg.
	I n – a n – n a istennő N a n a – I s t a r nevét megtaláljuk a D u n a (Ister) bal partján N á n a helységben.
	A Duna jobb oldalán pedig I s – t a r – g a – m u = Istar háza, jelenleg Esztergom város nevében.
D u m u – z i a sumér Természet vagy Tavasz – isten neve: 1087-ben D i m i s i, később és ma Dömös község.
L i l – e n (E n - l i l) isten nevét több helynév  őrzi:  L i l e,  L ü l e,  L e l l e (Balaton-lelle).
	K i – e n (E n – k i) isten neve: a már említett K e – e n – g e r, majd K e – e n – e š e Kenese helynevekben található.
	Z u – e n (E n –z u) holdisten neve, Szőny község nevével azonos, (régi oklevelekben: Z y e n – Z u u n).
	U d (u t u) = napisten nevét U d – š a = Ócsa és A c s a (fényes napisten).
	N a – g u – u d = nagy napisten = Nagyod községnevek és 
	U g – u d – š a = fényes Napisten népe – Ugocsa megye neve örökítette meg.
	Ezek az egyezések semmi esetre sem lehetnek a puszta véletlen művei!
	A konkrét jelentésű közszavaink hatalmas tömege a sumérral egyező – illetve elemeire bontva sumér gyökökre vezethető vissza. A mondatok egyezése pedig, melyből néhányat - nyelvemlékeinkből kiemelve – bemutatok, már p e r d ö n t ő jelentőségű. Ezekben ugyanis a lexikális, de az alaktani egyezések is megfigyelhetők.
	A régi nyelvemlékeinknek az ősi sumér nyelvvel való egybevetése során azonban nem elégséges a sumér szókincs és nyelvtan ismerete, hanem ezen túlmenően ismerni kell a sumér nyelv bonyolult sajátosságait – főképpen pedig a sumér nyelv gazdag hangtörténetét, mely utóbbinak a magyar (ó m a g y a r) hangtörténet egyenes és töretlen folytatása.
	Szükséges tehát, hogy a könnyebb megértés céljából ezekre – főbb vonalakban – rámutassak.

S u m é r   n y e l v i   s a j á t o s s á g o k 

	A sumér nyelvnek – megítélésem szerint- legfontosabb sajtossága a magánhangzók mellékes karaktere.
	Erre a nyelvjelenségre Joseph Halevy francia asszírológus hívta fel a figyelmet.
	Ismeretes, hogy Halevy egy – „a b   o v o” elveszett – ügyet védelmezett. Haltalmas tudásával azonban ellenfeleinél is elismerést és megbecsülést szerzett. Antisumér teóriáját több – rendbéli értekezésben fejtette ki. Művei – különösen az utóbbiak – a sumér nyelvi kutatás szempontjából igen becsesek.
	Halevy a magánhangzók másodrangú szerepét_ s é m i hangtani sajátosságnak mionősíti és erre több példát hoz fel:
	g a l – g u l, m a ĥ – m u ĥ, t i l – t a l
	m i n – m a n, g i r – g u r
	s a g – ból: s a g , s i g , s u g,
	b a d – ból: b a d, b i d, b u d > b a t, b i t, b u t
	l a g –ból: l i ĥ, l a ĥ, l u ğ, stb.
	Ch Fosey (francia) és John Dineley Prince (USA) professzorok ugyancsak felsorolnak példákat, ahol – a szó értelmének megmaradása mellett – a szó magánhangzója megváltozik. Prince ezt a sajátosságot nem sémi nyelvjelenségnek tekinti, hanem a mai agglutináló nyelvekben is szokásos: előre és hátraható vokálharmóniára vezeti vissza.
	Természetesen figyelembe kell venni a sumér dialektusokat is.
	B. Hrozny (cseh) professzo a hettita írás megfejtője – az „e m e – k u” és „e m e – s a l” fődialektusokon kívül még 5 (öt) dialektust sorol fel. Ezek is főleg magánhangzó változásban nyilvánultak. Ezt a magánhangzó változást a magyar nyelvben is megtaláljuk, úgy közszavakban, mint a földrajzi, illetve személynevekben.
	B. Hrozny az „e m e – k a l” elemzése során rámutat, hogy a sumér g a l > k a l szó – többek között születést is jelent: Ud > u t u pedig = n a p. K a l – u t u = nap születése – azaz k e l e t. ezt a formát megtaláljuk a „Kalota” földrajzi névben.További változatai: „K i l i t i” (Balaton – Kiliti a tó keleti partján és Dunakiliti).
	K e l – e t e = „k e l e t” pedig égtájat jelent, (Oriens) a mai magyar nyelven.
	N u g – u t u = „n y u g a t” = a Nap lepihenése, (n w g a >n u g = pihenés.)
	Az előbb már említett „D u – m u – z i” – sumér Természet (tavasz) isten nevét sokféle változatban találjuk meg földrajzi neveinkben:
	Nevezetesen:
	D ö m ö s: - régebben D i m i s i (1087-ben) I. Szent László király oklevele: „ex curia d i m i s i e n s i” van keltezve. Ennek mélyhangú változata D a m a s helynév. A sumérban szokásos d > t változással: T i m i s – T e m e s és T ö m ö s folyó, megye és hegyszoros név.
	Ide tartozik a „T h a w a z” Tavasz (Frühling) évszakot jelentő szó is, ami a sumér „m = w” olvasatára utal.
	A II. Úri dinasztia egyik királya: L u – g a l   k i – i n – i š – e – d u – d u (a lagasi En – temana kortársa.)
	A K i – i n – i š – e nevet megtaláljuk: K i n i z s, K e n e s e, és K a n i z s a (Nagykanizsa) nevében.
	Említünk végül egy ma is használt közszót: guriga, sumérul g u r – i – g a = körforgást csináló, körbe forgó. Ennek  változatai:  k a r i k a, k e r e k, k e r é k.
	A magánhangzó illeszkedést a sumér nyelvben már F. Lenormant (francia) professzor felismerte. Részletesen foglalkoztak ezzel: A.H. Sayce, S. LAngdon (angol), F. Hommel és P. Haupt (németek) és J. Dineley Prince (USA) asszírológusok. A vokálharmónia a sumér nyelvben a jó hangzást (eufónia) szolgálta. Igen fontos nyelvi sajátság – amint azt az imént nevezett kutatók is megállapították – hogy a magánhangzó illeszkedés – előre és hátraható volt.
	Ennek szemléltetésére vegyük alapul a már említett: „Z u –  e n” (E n – z u) Hold – Isten szót, mely szó szerint a „T u d á s   u r á t” jelentette. Ez a szó előreható illeszkedéssel: Z e – e n (a régi S u – i n – ből pedig S i n). hátraható illeszkedéssel: Z u – u n. a Duna jobb partján fekvő római kori Brigetio mai magyar neve: Szőny. Ez a helynév a latin fonetikával írt régi okleveleink szerint: Zyen, Zeen és Zuun. Kétségtelen tehát, hogy a honfoglaló agyarok ezt a helységet, U r város sumér főistenéről: „Z u – e n” (S i n) holdistenről nevezték el.
	Ez az illeszkedés az összetett  nevekben is  megfigyelhető:  B u r – z u – e n, B u r – z u – u n, vagy B e r – z e – e n. az előbbinek megfelelője: Börzsöny helységnév, az utóbbinak pedig Berzseny helységnév.
	„G i l i l – s i n” – (nyelvemlékeinkben, 1200 – „Gemelsen”) – másik neve: Š e – z e – e n. ennek az úri királyságnak a nevét is megtaláljuk: S z e c h e n, ma „S z é c h é n y” község nevében. Van ilyen családi név is!
	A sumér birodalom utolsó királyának neve: I b i – i l i z u – e n (Š i n) vagy röviden: I b – z u – e n. A név első részét: Ebel, Epel – ma E p ö l község neve őrzi. Egyeztetésünk helytállóságát igazolja, hogy Esztergom megye monográfiája szerint, a községnek a XVII. Században még Eb-szőny volt a neve – ami megfelel a rövidített: I b – z u – e n vagy I b – z u – u n névnek. Ez utóbbinál a részleges illeszkedést figyelhettük meg – szemben az előbbi nevekkel, amelyeknél teljes illeszkedést láttunk.
	Ismerte és alkalmazta a sumérnyelv az első és hátsó szótagok lekopását. Ez szerintem arra vezethető vissza, hogy a sumér nyelv eredetileg: monosillabikus szótagnyelv volt. Ezért törekedett a sumér lehető rövidségre, úgy az írásban, mint a beszédben.
	Néhány példa: „ige” vagy „ege” első lekopással: g é – e g y, első; a magyarban ugyanaz hátzó lekopással i g vagy e g, később: így, e g y = 1 (számnév)
	„A m a r” bikaborjú és szarvasmarha. Ez hátsó lekopással „a m”, első lekopással: a m a r – g a –ból, m a r – ĥ a, m a r h a = tejelő marha (szarvasmarha) m a r + g a > ĥ a = t e j.
	Ezeknek a sumér nyelvi sajátosságoknak az ismerete döntő fontosságú mert e nélkül az összehasonlító nyelvészet előrehaladást és meggyőző eredményt elérni nem tud.
	Vegyünk észre egy példát ismét csak a sumér királynevek közül. Az utolsó Úri dinasztia sorrendben 3. királyának neve: B ú r   S i n  vagy A m a r – z u – e n. ez utóbbi jelentése: Holdisten bikaborja.
	A m a r – z u – e n első lekopással M a r – z u – e n. ez viszont hátraható illeszkedéssel: M a r – z a – a n. halevy felhívja a figyelmet, hogy a sumér ékírásban az „m = w”, vagyis az „m” mássalhangzónak „w” olvasata, illetve hangértéke is van. Ehhez képest a M a r – z a – a z olvasata: „W a r – z a – a n”. sok ilyen földrajzi nevünk van. Régi: W a r z á n – W a r s á n, ma:  V a r s á n y helynév.
	A m a r – u t u viszont azt jelenti, hogy „Napisten bikaborja”. Mindkettő szó első lekopással: „M a r – t u”. Ez sumér istennév, de egyben városnév is. A sumér nyelvben ez első lekopással M a r u t u > M a r ó t. Ez fejedelemnév (M e e n   M a r ó t), de gyakori földrajzi név is: Pilismarót, Aranyosmarót, stb.
	Itt megjegyzem, a sumerológia úttörőinek azt a megállapítását, hogy az „u” hangzónak „o”, „ü” és „ő” hangértéke is volt – a magyar nyelv teljes mértékben igazoplja.
	Általában  a sumér szavakat és szó-összetételeket könnyűszerrel lefordíthatjuk. A probléma ott adódik, hogy nem tudjuk pontosan meghatározni, hogy 4-5000 évvel ezelőtt mit értettek. Éppen az A m a r – U t u szóval kapcsolatban merül fel ilyen kérdés!  Az  A m a r szó, mint elébb elmondottam – szarvasmarhát is jelentett, az u d u – u t u szó pedig = őriző – pásztor jelentésű. Így tehát az A m a r – U t u > M a r u tu > M a r – t u kifejezés azt is jelenthette, hogy szarvasmarha őrző, vagyis marhapásztor.
	Ezt a feltevést alátámasztja, hogy a sumérok az  „a m a r –  u r – r u” néven ismert népet „M a r – t u” népnek, tehát marhapásztoroknak nevezték. Ha az „a m – u r – r u” szót a sumér nyelv alapján elemezzük, - ugyanerre az eredményre jutunk: A m a r – hátsó lekopással: m = szarvasmarha, ú r vagy u r – r u = őriző, őrizője – vagyis szintén marhapásztor. Tudjuk a szakirodalomból, hogy az „a m u r – r u” nép baromtenyésztő, - pásztornép volt.
	A sumér nyelv, mint említettem, eredetileg szótagnyelv volt és ezért törekedett lehető rövidségre. Ezt a célt szolgálta – a sokszor előforduló szóösszevonás is. Ilyen összevonás pl. N i – i n – i b > N i – i b = az ég fia.
	Hrozny szerint a sumérok patrónusa valószínűleg a Napisten (N i n – g i r – s u) lagasi istennel azonos.
	N i – i n g i r > N i – g i r > N i – i r = fejedelem, főpap, szó szerint: É g   g y e r m e k e
	D i n – g i r > D i – g i r > D i – i r = I s t e n, sumér determinatívum. Szó szerint életet (d i n) előállító (g i r) vagyis: teremtő.
	Mindezeket a szavakat megtaláljuk a nyelvemlékeinkben, persze már fejlesztett alakban.
	Meg kell végül említenem, hogy a sumér í r á s gyakran felcserélte a szavakat. Ezt inverziónak nevezik. Egy szótagnyelvben a szavak sorrendje nem bír különösebb jelentőséggel.
	Pl. az eredeti Z u – e n helyett E n – z u, K i – e n helyett E n – k i, Z u – a p (Z u – a b) helyett – A p – z u formát használták. Az inverziót Halevy „grafikus írnokfogásnak” minősíti. John Dinley Prince papi írásmódnak nevezi, mely nem egyezett a beszélt nyelvvel.
	A sémi népek által használt „S i n” – nem az E n – z u – ból keletkezettm hanem a sumér „Z u – i n > S u - i n” összevonása. Prince álláspontját igazolja a magyar nyelv is. A „Z u – a p” = tenger + ĥ a = hal szóból keletkezett a magyar czápha – ma c á p a szavunk, amely tényleg a „tenger hala”.
	Ezek voltak tehát a sumér nyelv lényeges sajátságai, amelyeket a nyelv-összehasonlításnál figyelembe kell venni.
	Az összehasonlító nyelvtudomány álláspontja szerint azonban két nyelv rokonsága tudományosan  –  csakis a  h a n g – és  s z ó t ö r t é n e t   a l a p j á n bizonyítható.

A   s u m é r   n y e l v   h a n g t ö r t é n e t e

	A sumér és magyar (ó-magyar) hangtö9rténet vizsgálata során arra a – tudományos szempontból igen jelentős – megállapításra jutottam, hogy a sumér és magyar nyelv hangtörténete kiegészíti egymást és a 6000 éves nyelvfejlődésben – kimutathatóan – semmi szakadék vagy hézag nincsen!
	Ez más szóval azt jelenti, hogy az ősi sumér és a kései magyar nyelv egyazon nyelvnek – különböző időkből származó – változata. Ezt a tényt régi nyelvemlékeinkből vett példákkal kívánom igazolni.
	A sumér nyelv a „f e j” = ca p u t, megjelölésére eddigi ismereteink szerint két (2) szót használt. Nevezetesen „s a g” (z a g) és „i g i” (változatai: e g e, u g u) szavakat. A „s a g” volt a használatosabb; az „i g i” a szembenéző fejet,a fej frontális részét, tehát főleg az arcot jelentette. A magyar nyelvben mindkét szó megtalálható! 
	Mégis a fej megjelölésére az „i g i” (e g e – u g u) szó maradt fenn –a „b i” = ö v ő névmás eléje helyezésével. Így lesz „b i – i g i – b e – e g e”.
	A sumér nyelvben – az azonos hangzású szavaknak (különösen az „i g i” szónak (igen sok jelentése volt. Ezen az állandó mozgásban – fejlődésben levő sumér nyelv úgy segített, hogy az alapszó elé vagy után megkülönböztetésül – a „b i”, „m u” vagy „n i” névmást helyezte. Például:
		b i – i g i, b e – e g e 	= f e j e
		s e – m ü, s e – m e	= s z e m e
		n i – m u, n i v u	= n e v e
	Itt fel kell hívnom a figyelmetarra, hogy a klasszikus sumér a III. évezred közepéig (G u d e a lagaši király idejéig) az archaikus „i” hangzót használta, de az i.e. III. évezred végén, ezt már felváltotta az „e” hangzó. (i n – e n, i g i – e g e; I n – k i, E n – k i,  Z u – i n, Z u - e n).
	Érdekes, hogy a népi nyelv ezt az archaikus „i” hangzót fenntartotta a mai napig, sőt előnyben részesíti az „e” – „é” – vel szemben.
	Ezek után térjünk át a b i – i g i, b e – e g e= f e j, f ő, e l e j e, stb. jelentésű szó – fejlődési tendenciájának bemutatására, előtt a s u m é r aztán magyar nyelven. Az „i g i” alapból kiindulva – a sumér ékírásban is kimutatható – szó és hangfejlődés a következő:
	b i – i g i > b e – e g e> p e - e g e
	A további, vagyis m a g y a r hangfejlődés: „f” hangzója a sumérírásban hiányzik. Egyes asszírológusok (pl. Wissbach, német) azonban rámutatnak arra, hogy a beszélt nyelvben ez a hangzó is j e l e n volt.
	A görög átírásban ugyanis a sumér „b – p” mint „f” hangzó szerepel. Pl. D i l – b a t (a sumér Vénusz csillag) görög átírásban D- e l e – f a t. Bárczi Géza professzor – a tárgyalt szó magyar hangfejlődését – időrendben a következőképpen állapította meg:
	f e – g e > f e g h e /> f e ĥ e > f e j e vagy a „g” lekopásával  f e e, ritkábban: f e u, f u – u, f ő.
	Helyezzük most – ugyancsak időrendben – egymás mellé az ősi sumér és magyar (ó-magyar) fejlődési tendenciákat, akkor megkapjuk a következő fejlődési vonalat:
	b i – i – g i, b e – e g e, p e – e g e, f e – e g e, f e g h e / f e – ĥ e, f e j e, vagy lekopással: „f e – e, illetve f u – u = f ő”
	Az itt bemutatott fejlődési vonal alapján tényként leszögezhető, hogy a sumér és a magyar nyelv hangtörténete folytatólagos és tökéletesen kiegészíti egymást. Már ez arra is enged következtetni, hogy a magyar nyelv ősforrása és alapnyelve: az ő s i   s u -m é r   n y e l Vegyes 30/
	A magyar „f e g e” (b e – g e) szónak sumér előzménye: „p e – e g e”. Érdekes és döntő jelentőségű, hogy az utóbbi szót is megtaláljuk nyelvemlékeinkben (1047): p e – e g   g i – i š (p e k –  k i s) formában. Ennek jelentése: f ő – ú r (g i – i š) = ú r. 
	A magyar fejedelem (princepe, dux) szó is s u m é r eredetű, sumér prototípusa: B i – i g i – i d i – i l – i m,  Be – e g e – e d e – e l – e m. I d i – i l – i m = = ú r, uralkodó, szószerint: szemet felemelő. Jelentése: f ő   u r a l k o d ó. Van ilyen sumér királynév is! Vö. E d e l é n y helységnévvel (I d i – i l – i n – ből).
	Említettem, hogy a tárgyalt szóban az archaikus „i” hangzót a népi nyelv (illetve tájszólás) mind a mai napig fenntartotta: b i – i g i> f i – i g > f i – h i - >f i ez utóbbinál az „i” hangzó már meghosszabbodik: "í" lesz belőle. pl. f í -–s ü = f é s ü, szó szerint fejtisztító, mert a második szótag "š u" = tisztítani. f i -–k e t ő = f e j k ö t ő vagy főkötő. A „k e t u" a k e š d a szóból származik, jelentése: köt, hozzáfűz. Ennek fordított változata: k ö t ö f í k = k ö t ő f é k. (A lovak fejére teszik.)
	Amint tehát láttuk, a „b” és „p” mássalhangzók fejlődési irányzata: b > p > és mint majd bemutatom a „w” is.
	A „g” viszont a magyarban (vagy „k” / ĥ / gh / h teljes elkopás) vagy „j”, ez viszont a magyarban „g y” kettős hangzóval folytatódik.
	Fel kell hívnom a figyelmet arra, hogy bár a sumér nyelvben a „g” és „k” párhuzamosan volt használatban, mégis a „g” hangzót kell eredetinek tekinteni. A sumér nyelv ugyanis a l á g y (zöngés) mássalhangzókat (b, d, g) részesítette előnyben, az „emfatikus” (kemény) hangzók (p, t , k) ellenében. Ez utóbbiak már fejlemények és szerintem i d e g e n – főleg sémi – hatásra kerültek a nyelvbe.
	J. Halevy megállapította, hogy a sumér nyelvben nagyszámú a szabálytalan változás: a mássalhangzóknál.
	Pl. 	g = d = n (i g i – i d i – i n i)
		g = k = h (g a l – k a l – h a l)
		s = z = s (s i – z i – s i)
	A mássalhangzóknál a szabálytalannak látszó és valóban szabálytalan változások – tényleg szépszámmal vannak. De Halevy ezt a nyelvjelenséget is antisumér teóriájának szolgálatába állította. Azt mondotta ugyanis, hogy amely teória csak így tudja magát fenntartani, az el van marasztalva.
	Szerintem a szabálytalan változásoknak az a magyarázata, hogy minden egyes sumér városállam külön kultúrkört képezett. A nyelvfejlődés így tehát nem volt egyenletes. Egyes szavak a fejlődésben megakadtak és a nyelvfejlődésben – különösen a vegyes lakosságú területeken – idegen hatások is érvényesülhettek.
	A sumér papok és írnokok viszont igyekeztek az ékírásban minden formát megörökíteni. Így az írott nyelv sokszor nem egyezett a ténylegesen beszélt nyelvvel, hanem bizonyos mértékig – később – „potpourri” volt.
	A magyar nyelvemlékekben is találunk hasonló nyelvjelenségeket. Pl. ugyanazon nyelvemlékekben: „e g e” (i g i –ből) vagy a régi: „p e g e” (b e – e g e –ből) mellett már a fejlesztett „f e u” vagy f u u  olvasható. Tehát itt sem volt a fejlődés egyenletes.
	A szavak fejlődésben való megrekedése, a nyelv fejlődésének velejárója (coefficiense). Ebből következtetni tudunk egyben a szó keletkezésének idejére.
	Vegyünk négy magyar szó, amelynek mindegyike sumér gyökökre vezethető vissza:
1.)	b a g o l y, 2.) p o k o l (p u k u l), 3.) f a k u l és 4.) v a k u l
		b a > p a (b a r, b u r  - ból) = fény, világosság, fényleni, világítani
		g u l (g a l) > k u l	= elpusztulni, elveszni, megsemmisülni
		ĥ u	= m a d á r
		b a – g u l vagy (p a k u l) = sötétség (szó szerint: a világosság [fény]) – elpusztulása, megsemmisülése
	1.) b a – g u l – ĥ u > b a g u l j u > b o g o l y ó >b a g o l y = a sötétség madara.
	2.) p a – k u l (vagy előreható illeszkedéssel) p u k u l > p o k o l – sötétség (ti. országa = k o r).
	Ezek kétségtelenül a sumér időkből származó szavak, illetve összetételek.
 	A másik két szó már magyar fejlemény.
	3.) f a – k u l 	= fényét veszti, vagyis kifakul
	4.) v a – k u l	= szeme világát (fényét) elveszti, megvakul
	A magyar nyelvben van a „g” hangzónak egy, a fentiektől eltérő fejlődési irányzata is, ahol a „g” – „h” útján – „w” lesz. megfigyelhettük, hogy a g – k mássalhangzó a sumérban „h” útján, eltűnik – ez különösen gyakori a szó elején és a szó végén (f e g e > f e h e > f e e).
	A „b a r” szónál, mint láttuk a szóvégi „r” kopott le (b a r >b a, p a r > p a).
	Foebel asszírológus – a „g” – „k” mellett elvethető mássalhangzóként még a d, t, m, n, és r hangzókat említi.
	A sumér g > ĥ után a magyar hangfejlődésben kimutatott „h” és „j” hangzó ékírásban nem fordul elő. Varga Zsigmond magyar orientalista szerint azonban a beszélt nyelvben ezek jelen voltak.
	A – a = d – t hangfejődéssel kapcsolatban nincs probléma. Itt is megemlítem, hogy a zöngés (lágy) „d” hangzó az előzmény.
	Pl. 	d i n > t i n 	= é l e t
		d a l > t a l 	= f é n y e s
		d u g > t u g 	= n y i t – megnyit, stb.
	Az š > z > s sumér mássalhangzók, nemcsak a sumérben, de a magyar (ó-magyar) nyelvben is váltják egymást.
	A magyar „s z o l g a” szó hangtörténetének vizsgálatakor a változások időbeli sorrendje is rögzíthető.
	S z o l g a szavunk sumér ősalakja (prototípusa):
		š u – l u ĥ – g a 
	vagy a két utolsó szó felcserélésével:
	š u – g a – l u ĥ
Elemzés: š u	= k é z
		l u ĥ (lag, lug – ból)	= járni, mozgatni (mozgást jelentő ige)
		g a (g a r –ből)	= csinál, tesz, végez
	Fordítása tehát szó szerint: a kéz mozgást végez – azaz cselekszik – d o l g o z i k
	A „szolga” eredeti jelentése tehát: dolgozó, cselekvő.
	Nyelvemlékeinkben ezt a szót a következő formákban találjuk:
	1222/23-ban: z u l u g a 
	1237-ben: z u l g a (itt hangkiesés –elízió- történt)
	1335-ben: z o l g a (u - o változása)
	A fent említett: š u – g a – l u ĥ szót a népi nyelvben találjuk meg: s z ó g á l ó (főnév) és s z ó g á l (ige) fejlesztett alakban. Vö. akkád és asszír : s u k a l és s u k a l l u szóval, amelyeknél az etimologikus összefüggés nyilvánvaló.
	Ezek volnának azok a sumér nyelvi sajátosságok, illetve fontosabb hangtörténeti kutatási eredmények, amelyeknek ismerete lényegesen megkönnyíti – nyelvemlékeink helyes vizsgálatát.

N y e l v t a n i – n y e l v és z e t i  b i z o n y í t é k o k

	Értekezésünk elején már érintettük, hogy a Magyar Tudományos Akadémia – 1905. évben – Munkácsy Bernát előadásában – felülbírálta Somogyi Ede: Sumir-magyar kapcsolatok című munkáját. A bírálat azzal a fő-érvvel utasította vissza a sumér és a magyar nyelv közötti – bármiféle rokoni kapcsolat felvételét, hogy az a nyelv (ti. a sumér), mely a jelzett szót a jelző elé, a birtokot a birtokos elé veti: a magyar nyelvvel rokoni kapcsolatban nem lehet, itt csupán külső érintkezésen alapuló átvételekről lehet szó.
	Az érvelés – felületesen tekintve – általánosságban - helyesnek és elfogadhatónak látszik. Azonban – valójában mégsem helytálló! Nem gondol a legalább 8000 éves sumér nyelv fejlődéstörténetére – annak időleges – szerkezeti és szórendi változásaira, majd a további alakulására.
	Aki értekezésünket – figyelemmel olvasta – látnia kellett, hogy ősi szavaink nagy része – fordított szórendben rögződött meg. Csak egy-két példát említünk:
		ú t = u + d u 	= hely járásának a…
		nyugalom = n u + g a l + m a = pihenés nagy övé
		h a z a = g a – z a (g) = ház – szent
	A példákat sorozatban lehetne folytatni. E fordított szórendből – Munkácsy túl messzemenő következtetéseket von le. Holott ebből csak az következik, hogy volt egy régi időszak – a többezer éves nyelvfejlődésben, amikor a rendes szórend mellett, annak fordítottja is érvényre jutott, s úgy látszik jól megfért egymással.
	Ezt nyomatékosan alátámasztja az ősi sumér nyelv fejlődéstörténete.
	Szálljunk le az évezredek lépcsőjén a messze múltba és vizsgáljuk meg a sumér nyelvi emlékeket.
	Ezek világosan arra mutatnak, hogy a legősibb időben a birtokos megelőzte a birtokot – a jelző a jelzett szót. Pl. z u – a n = tudás ura, z a l – a b = tűz háza, g i – b i l = nád égése, z u – a b = tudás háza, K i – e n – g i = Enki földje, a n – m u l a =Ég csillaga, a b – s a g g a =tenger közepe, g e – b a r =éjfél, m a h – d u g g a = emelkedett beszéd, A z a g   I n – a n n a = Szent Inanna Isten,  z i k – k u r – a t = az élet hegyének atyja, S u k – k u r r u – u g =mocsár országának népe. (lásd. Sokoropátka község nevét).	
	Mindezek – a feliratos nyelvből vett – szóösszetételek azt bizonyítják, hogy a sumérban – a mai beszédünknek megfelelő szórend volt az eredeti. Az eredeti szórend megfordítása – sémi-akkád hatásra történt.
	Mihelyt a sumérek a sémi környezetből kiváltak – ismét visszatértek -–az eredeti - szórendükhöz.
	Ez úgy képzelhető el, hogy A – g a – d e (A k k á d) sémi népe megismerte a sumér kultúrát. Felismerte egyben az í r á s tudásában rejlő óriási hatalmat. – ez az élelmes és – szellemi képességei alapján – feltörő nép, már i.e. III. évezred első felében feltörekedett az írnoki – majd ennek útján a p a p i rendbe is.
	Ismeretes, hogy sumér földön a papságnak – nemcsak az egyházi élet terén, de államéletben is, hatalmas és döntő befolyása volt.
	Az egymással állandóan versengő városállamok királyai közül a n i – i b – r u – a – i (nippuri) Enlil isten főpapja szólította- az istenség nevében – hatalomra, azt az uralkodót, akit Enlil isten „néven nevezett”, vagyis kiválasztott. 
	A főhatalmat, tehát a papság hozzájárulása nélkül – egy-két kivételtől eltekintve (Urukagina) – elérni nem lehetett. Itt tehát bő alkalom nyílott a papi cselszövésekre.
	Ehhez képest a papi rendbe felkerült délarab – akkádok -, a király-listák szerint már i.e. 2637. évben papi praktikával, saját emberüket S e r r u – k i n – t juttatták az uralkodói székbe és a főhatalmat törvényesnek nyilvánították, ami a király nevében is (valóságos király) kifejezésre jutott!
	Ilyképen az akkádok – az egyházi mellett a világi hatalom birtokába is jutva – papjaik és írástudóik révén igyekeztek a semitizmust bevinni az „írás” nyelvébe. Ez a törekvésük sikerrel is járt!
	A fentiek ellenére valószínűnek tűnik, hogy a külön dialektusokat beszélő- egyes városállamok népe – függetlenül az „í r á s” nyelvétől, lényegében megtartotta eredeti vagyis a mai szórendünknek megfelelő (egyező) beszédét, illetve nyelvét.
	Ezzel megmagyarázható, hogy a továbbfejlődőd nyelv – a sémi hatástól megszabadulva – könnyűszerrel tudott visszatérni eredeti nyelvszerkezetéhez.
	A „sumér” nyelvvita már véglegesen tisztázódott az a kérdés, hogy a sumér nyelv nem sémi nyelv. Tagadhatatlan azonban, hogy a sumér nyelv és általában a sémi nyelvek között jelentős külső kapcsolat állott fenn.
	A régészeti és az ókori nyelvészeti kutatások eredményeiből tudjuk, hogy – a sumérek utódnépei – a babilóniaiak és asszírok – a sumér nyelvet egyházi és részben jogi nyelvként átvették, továbbfejlesztették, majd tovább juttatták a nyugati sémi népekhez is.
	Sőt, F. Hrozny – a hettita ékírás megfejtőjétől közölt – hettita szövegekből az tűnik ki, hogy a sumér nyelv kis-Ázsiába is eljutott és még az i.e. XV. Századbeli törvényszövegekben is felesben szerepel. A sumér nyelv – közvetítéssel – bejutott az ószövetségi Szentírás nyelvébe: a héber nyelvbe is. (L. Landesberger: Sumerisches Sprachgut im Alten Testament.)
	Ezzel magyarázható, hogy Révay Miklós neves nyelvészünk 1800-as években a magyar-héber nyelvrokonságot vitatva azt mondja: „A kettőnek oly nagy a megegyezése, hogy a közös eredetet senki sem tagadhatja, ha csak nem esztelen.”
	Itt a valóság az, hogy a nagymérvű sumér nyelvi átvételek folytán – a héber nyelv is egyes vonatkozásokban – suméros jelleget öltött, s minthogy a magyar nyelv a sumér egyenes folytatása, a magyar és a héber nyelv hasonlatossága és közös vonásai – némi reális alapot adnak Révay felvetésének.
	Sokszor előfordult, s egy pár esetre rá is mutattunk, hogy a nyelvészek (asszírológusok) az eredeti értékeke felcserélik a másodlagos értékekkel, vagyis olyan szavakat, amelyekről – a szavak elemzése útján  egy kis fáradsággal, könnyűszerrel megállapítható lenne: a sumér eredet – s é m i szavaknak nyilvánítanak.
	Mi azt valljuk hogy ilyen vitás esetekben az elsőséget inkább a sumér névnek kell adni – még az esetben is, ha a sumér eredetű szavakat a sémi nyelvek átvették, továbbfejlesztették, s azzal már mint sajátjukkal gazdálkodnak.
	A sumér és magyar nyelv között az első olvasáskor – nem sok hasonlatosságot lehet felfedezni – s mint mondottuk, idegenül hat reánk. Ugyanígy a finn-, és finnugornak nevezett nyelvek is. Ezen azonban nem kell csodálkozni, hisz a sumér feliratokból 5-6000 év néz le ránk. Itt arra kell figyelni, hogy a sumér nyelv, melyet a magyar nyelvvel összehasonlítunk, bár a maga korában – rendkívül fejlett, az elvont fogalmakat is kifejezni tudó és színes nyelv volt, de az eurázsiai fejlődés minden fázisán átment jelenlegi nyelvünkkel szemben, mégis csak széttagolt, cseppfolyós állapotban levő és még kiforratlan nyelvnek kell tekintenünk!
	Másként áll azonban a helyzet, ha sumér nyelv belső - szerkezeti elemeit vizsgáljuk.
	A már nagyjából megtárgyalt szókészleti egyezéseken túl, jelenlegi nyelvünk felépítése, s egész rendszere – az ősi sumér nyelven alapszik és nyelvszerkezeti elemeire vezethetők vissza.
	A hangok változása az összehasonlított szavak elemzése során, minden esetben külön rámutattunk.
	A hangtörténet ismeretének és alkalmazásának fontosságát – az összehasonlítás során, úgy a sumér, mint a magyar (különösen az ó-magyar) nyelvben hangsúlyoztuk.
	Felhívtuk egyben a figyelmet a sumér és magyar nyelvnek arra az egyező és különleges sajátsága, hogy egyazon szónál „végigskálázza” úgyszólván az összes magánhangzókat. Ennek egyik okát a magánhangzó-illeszkedésben jelöltük meg. Másik okát pedig a különböző nyelvjárásokra vezettük vissza.
	Igaz ugyan, hogy a sumér nyelvben a magánhangzó-illeszkedés még nem volt teljes – s lehet mondani – szinte ötletszerűen alkalmazták, de viszont igen sok esetben!
	A nyelvfejlődés során ez mindinkább tökéletesedett. Az ó-magyar nyelvben még találunk egyes kivételeket. Mai nyelvünkben azonban a magánhangzó-illeszkedés már nyelvtörvény! 
	Amiképpen a mai magyar nyelvnek, ugyanúgy az ősi sumér nyelvnek is többféle nyelvjárása (dialektusa) volt.
 A sumér nyelvjárások közül – az ékiratos – emlékekből két fő dialektus: az „eme – ku” és az „Eme – sal” ismeretes.
	Holott még volt néhány más dialektus is!
	Halevy és Hrozny 7 dialektust jelölnek meg. Ezeket nem ismerjük! Pedig ismeretük fontos volna! Ugyanis az ősi sumér nyelvet a nomád életben már nem az írás, hanem a népek ajkán élő: nyelvjárások tartották fenn élő nyelvként.
	Ezekre a sumér – nyelvjárásokra – vezethető vissza, hogy a természet és az ébredő tavasz (zöld növényzet) sumér istenének: „D u m u z i” – nak a nevét, oly különbözőképpen találjuk megörökítve földrajzi neveinkben:
Dömös, Damas, Temes – Timis, De-es és közszóként: t a v a  s z .
	Ebből az következtethető, hogy a különböző városállamok népei – az Árpádok koráig – megtartották eredeti nyelvjárásukat.
	Ami a magánhangzók változásait illeti – az összehasonlításnál – eredményesen tudjuk felhasználni – a nyelvészek által megjelölt s u m é r hangváltozásokat!
a = i
b a r (p a r) = bír (pír), m a n = min, s a g = sig, t a l = til, g a r = gir, d a b = dib
a = u
l a h = l u h
u = e
u b i = e b i
	különösen ez utóbbi megállapítást láttuk sok esetben a magyarban. A nyelvfejlődés során a sumér „i” majdnem minden esetben „é” lett: az „e” viszont „i”.
	a sumér szóvégi (többször szóeleje is) magánhangzó a magyarban eltűnik. (Ez már ó-magyar sajátság.)
	u – d (u) = út	g a – d (u) = had (g=h)
	g i – d (a) = híd (g = h)	g u – a – d (i) = kiált (kiát)
	u d u – e – n (a) =idején	l u – z – z (u) = lovász
	a sumér „a” és „u” – a magyarban „o” lesz.
g a – i d =hold (g = ch = h)     g a r – a – g (u) = horog harag (g = h)
g u r – d (ah) = hord (g = h )   g u r – s u (a) = korsó (g = k)
	A sumér „u” (néha „a” is) a magyarban „ő” (ü)-vé változik.
D u m i z i = Dömös (helynév)	t u r – u d u – t (a) = törődött
u t u – d i g = ötödik	u r (u) – s i – m (u) =őrszem
u r – s (i) = örs	a – b a l = öböl
	A mássalhangzókkal kapcsolatban az összehasonlításnál – különösen fontos – a sumér nyelv sajátosságainak, valamint a sumér és magyar nyelv hangtörténetének ismerete.
	Ki kell emelni, hogy felette sokszor találkozunk azzal az ősi sumér nyelvjelenséggel, hogy a szóelején és szóvégén a „g” és „k” mássalhangzók eltűnnek.
	Az így lecsonkult szavak lekopása aztán még tovább folytatódik.
g a – z a (g) = haza (g = h)	(g) a – s a n = asszony, úrnő
(g) e – e (éjjel	(k) i – t e – n (a) = itten
(k) i l – e – a n – z a (g) = leányzó   p e s – u n – u (g) = besenyő
Z u – e z – t a (g) =szántó (régi szánta)
	Itt is megfigyelhető, hogy ahol a „g” elmarad, ott az előtte álló magánhangzó meghosszabbodik. (A „g” – ből „h” vagy „j”). Rendszerint diftongusok keresztül.
b a l – a – g (a) = folyó (b = v majd „f”; a= o
m e n e – g (a) = menő
	Ez egyébként – már az ó-magyar hangtörténethez tartozik!
b = p, g = k
	Ez még sumér nyelvjelenség!
	b a r = p a r, b i r = p í r, g e = k i
	A sumerológusok ezzel  kapcsolatban figyelmeztetnek, hogy az asszír szövegekben szereplő „p” és „k” a sumérban eredetileg „b” és „g” volt.
	A sumér hangtörténethez tartozik az is, hogy a 
d = t
	A magyarban a „g” sokszor „h” - vá vált.
g a – a b   a r u  = háború	g i d – e – s (u) = hitves
g i – d (a) = híd	g a – d (u) = had
g a – z a (g) = ház	g u – n i n g = homok
g = j
g a r (g i r) = jár, g i n (g e n) = jön, g e – e n – a g = Jenő = láb
b = f
b u l = fél (u = é), (i) b i = fi, fiú
b = v
b i – m a h – d u (g) = vimád, imád, b u r u – m (u) = verem (u = e)
b a r = varr (e r = köt), b a – a g = vág (szétdarabolást csinál)
b i – g a z – t a l = vigasztal (a levertet beszéddel teljessé teszi)
	Az „l” és „j” váltják egymást – ez körülbelül egyezik az „l y”-nal. Pl. (i) – b i l a – t a l =teljes ifjú = Pl. (i) – b i l a – t a l =teljes ifjú = f i a t a l: népiesen ezt „f i j a t a l” –nak mondják. A fijatal lehet az eredeti kiejtés – és a  f i a t a l  a későbbi.
	A sumérban megfigyelhető, hogy az „l”, melynek kiejtése ezek szerint „j” is lehetett (ly) sokszor a szóból kimarad.
	Pl. a – e – a
	a = víz
	 e – a = e l – a = i l – a = születő, feltörő
	Itt az „l” átváltozhatott „j” –vé – és szerintünk csak az írásban maradt el a „j” – a kiejtése – bizonyára „e j a” maradt.
	Erre a sumérban más példa is van! Jensen szerint „S a m a s s u m u k i n” babiloni király bilinguis szövegében szereplő A a isten neve „A j a” –nak ejtendő. A sumérban csak az írásban nem volt „j”, de a beszédben eszerint jelen volt!
	Ez alapon teljes joggal tehető fel, hogy a „v í z” szavunk sumér megfelelője „a” – legalábbis összetételekben „j a” –kén (ó-magyarosan „j o”) hangzott.
	Alátámasztja ezt T á p i ó folyónevünk kiejtése is.
	Sumérul: T a b – a = ikervíz, t a b = kettő, a = víz (b = p) hangváltozás!
	Ez kétágú folyó (Kis-, és Nagytápió), a Zagyva mellékvize, innét az elnevezés! – A „j” tehát itt is jelen volt a kiejtésben! A sumér feliratokban ez a szó fordított szórendben szerepel: a – t a b és a sumerológusok fordítása szerint; jelentése: c s a t o r n a.
	A „S a j ó” folyónév sumérul S a g – a = árvíz (vö. S a g – a d E n l i l – l a: Enlil isten árvize), itt azonban a „g” is „j” – vé változott!
„m” – ből „v” lett
m a s t a g = vastag (kövér és széles), u t (u) – m i n = ötven
m a – d (u) = v a d, m a – a n = van (ő-levő)
„m” és „n” = „n y” – é változott
n u – g a l – m a = nyugalom, i m = í n y (a fog helye)
m e – l u h = nyelv, s i g – i n (m) = szegény (alant levő)
k u r – m a – a n i = kormány, m e – e n – h i = mennyi
n a – g u = nyak, n u – u s s u = nyolc
A „d” és „g” – ből „g y” lett
	A sumérban a „d” = „g”:
		d a – a m	= gyám ((védő oltalmazó)
		d i – s i 	= gyűszű (ujj védő)
		d i b – l u h	= gyeplő
		d a h – r a – b i – t (u)	=gyarapít
		d u r i – m u – g €	= gyermek
		g u l a – s (a)	= gyaláz
		g a r – t (u) 	= gyárt (előállítást csinál)
		g u m u – u l – s €	= gyümölcs
	A „z”, „s” és „sz” már a sumér nyelvben is gyakran váltják egymást. A nyelvfejlődés során ez olyannyira fokozódott, hogy a különbségek jóformán elmosódtak. A változásokat itt tehát példákkal nem szemléltetjük.
	Rá kell mutatnunk azonban arra, hogy az „s” a nyelvfejlődés során igen gyakran „cs” – vé, a számneveknél pedig „c” – vé alakult.
s a r – d a h = csorda, csárda, s i – n a – l (an) = csinál
n u – n i – s i – e n = nincsen, s a b =csap (szétzúz, széttör
k i – l i – m (u) – s (i) = kilenc
	Nagyjából ezek voltak az összehasonlításnál észlelt főbb változások! Ezekből azonban általános érvényű törvényeket levonni nem lehet, hanem a további összehasonlításnál támpontul szolgálhatnak.
	Az 5-6000 éves nyelvfejlődésben a hangok mikénti változását, a szavak elhalkulását, előttünk ma még sok ismeretlen tényező befolyásolta és határozta meg. Annyi azonban biztosra vehető, hogy ezek közt a tényezők között – az ősi sumér nyelvjárásoknak jelentős szerepük volt.
	A pirkad és virrad – továbbá a piros és veres szavunk egyazon sumér gyökből a „b i r, b a r”  - ból származik; a kiejtés mégis különböző.
	Így létezik ez még számos sumér gyökszónál!
	Mindazonáltal – az azonosság – a szabályos hangmegfelelés nélkül is, a hangtörténet ismeretében, teljes bizonyossággal volt megállapítható. Vegyük most sorra az 
a l a k a t a n i   b i z o n y í t é k o k a t.
	Az összehasonlító nyelvtudomány ugyanis igen nyomós bizonyítéknak tartja, a  k é p z ő k, r a g o k és jelek közös eredetét, illetve egyező voltát.
	A szókészleti egyezések tárgyalása alkalmával, néhány képzőre és ragra már rámutattunk, illetve kimutattuk azoknak sumér eredetét.
	S á g – s é g gyűjtőképzőnk a sumér  ”s i g – s a g” g y ö k - b ő l ered. Jelentése: valaminek a teljessége (mint i g e = megtölt, teljessé tesz). Pl. katonaság, népség, hatalmasság = teljes hatalom, stb.
	Nem szabad elfeledkeznünk arról sem, hogy a nyelvfejlődésben nagy és jelentős szerepű az analógia, s ez különösen a ragok és képzőknél tapasztalható!
	Névszóból – névszót képez az
	á s z – é s z” képzőnk.
	Ez a sumér: a – z (u), e z – (u) (z = sz) szóból ered; ennek jelentése: valaminek a tudója , ismerője , értője.
	l u (h) – a – z (u) = lovász (Tihanyi Alapító Levél)
	m a – d a – a r a – a z (u) = madarász, 
tehát a jelentése: lóhoz, madárhoz értő.
	Igéből névszót képez az
	é s – é s  képzőnk.
	Ennek sumér megfelelője: 
	a – s (u), e – s (u) = ő   n e k i (datívusz)
	Ezt azonban – szemléltetően – be kell bizonyítanunk.
	A sumér feliratos nyelv azt a kifejezést, hogy „kiáltásom idején” (kiáltásomkor) így fejezte ki:
	g u – a – d e – m u – u d e
Elemzés: g u	= hang, szó
		a 	= övé
		d e	= kiereszt, kiönt, kifolyik
		m u	= én, enyém
		(u) – d e vagy u d u 	= idő
	(g u a – d e = hangját kiereszti, vagyis k i á l t)
	Itt még az ige és névszó (főnév) egybe esett. Fordítása tehát: kiált én idő = vagyis az én kiáltásom idején.
	Ámde a nyelv fejlődik – s szabatosabban, világosabban igyekszik – mondanivalóját kifejezni. Ezért elsősorban az igét kellett elválasztani – illetve megkülönböztetni a névszótól. Ehhez képest ez a kifejezés így válik világossá és szabatossá:
	Sumér: g u – a – d (e) - a – s u – m (u)  u d u – e – n (a)
	Ó-magyar: k e – á – t – á – s u – m   ü d ü – é – n
	Mai magyar: ki – ál – t á – s o m   i – d e – j é n
	Így fejlődött tehát a nyelv!
	De térjünk vissza eredeti mondanivalónkhoz!
	A két sumér szöveg egybevetésénél – kitűnik, hogy a k i á l t = „g u – a – d e” ige „a – s u” szóval bővült, ami azt jelenti, hogy ő n e k i (datívusz). Tehát világos, hogy ez a szó – vagy képző, amely az igéből névszót képezett. Most már tehát a fordítása: k i á l t   ő  n e k i  é n – vagyis k i á l t á s o m. az „ő neki” – eszerint azt fejezi ki, hogy valakihez – őhozzá címzett kiáltásom. Így az igéből – már n é v s z ó  lett, az „a – s u” datívusz esetből pedig képző.
	Jelentése: u d u – e – n (a) = i d e j é n
	Szó szerint: i d ő   ö v é n   
		e	= ő, övé
		n a	= lokatívusz
	megkaptuk itt egyben a magyar lokatívusz „o n – e n – ö n”  k é p z ő j é n e k – sumér eredetijét
	a sumér – ó-magyar szövegnek, a mai magyar szöveggel való egybevetésénél megállapítható, hogy a „kiált” szónál egy „l”, az „idején” szónál egy „j” hangzó ékelődött be.
	Ezek a kiejtést megkönnyítését szolgál – „vendéghangzók” – amelyek írásban megöröködtek.
	Igéből melléknevet képez az
Ó – ő képzőnk
	Ehhez is vegyünk egy példát: m e n n i =  m e n
	m e n – e – g (a)	e g - = e h = ő
	Fordítása: menést csinál ő = ő menés csináló = m e n ő
	Említettük már, hogy az e g – a g – u g (e h, a h, u h) – szokszor diftonguson át – „ó” és „ő” – vé válik a magyarban. Az „ó, ő” képző tehát a sumér
		e – g (a)	= csináló (ejtsd: ó)
szavakra vezethető vissza, a magyar hangtörténet segítségével.
	Minthogy az igékkel csak nagy vonalakban foglalkozunk, itt említjük meg, hogy a „m e g y” – „m e n n i” igének jelentőmód, jelen idő, egyes szám első személye ugyancsak sumér.
	m e n – e g (a) – szóra vezethető vissza, de kevesebb hangváltozással (a kiejtésnél):
	m e n e k = m e g y e k
itt azonban a személyrag elmarad.
Az ikes igék „i k” végződése
amint az a „lélegzik” szó elemzése alkalmával már bemutattuk – ugyancsak az 
	e – g (a) (g = k)	=  ő   c s i n á l
szóra vezethető vissza!
	A befejezett melléknévi igenév „t” képzője (ijedt, sült) a sumér „t i l – t a l” = t i, t a = befejezés vég szóból ered.
A magyar „s” m e l l é k n é v
Képző (híres, vizes, tüzes, sáros, stb. ) a sumér
	e s, u s = s o k, n a g y
szóból származik.
	A magyar „k a – k e” melléknévképzőnk (lásd. Tarka, szürke, stb.) azonos a s u m é r 
	„g e (k e), g a (k a)” – adjektívum kézővel.
	Az igéből alkotott melléknévi igenév
a n d ó – e n d ő
k é p z ő j e, minden értelemben a sumér nyelvre vezethető vissza,.ezt példákkal szemléltetjük!
	h o r d a n d ó = amit hordani kell!
Sumérul: g u r – d a h – a n – d u g (g = h, ug = ő)
		g u r – d a h 	= hordás
		a n 	= ő
		d u g	= rendel, parancsol
Fordítása: hordást rendel (parancsol) ő, = hordandó
	t e e n d ő	= amit tenni kell
Sumérul: t u – e n d u g (u = e; ug = ő)
		t u 	= tenni, csinálni
		e n 	= ő
		d u g	=rendel, parancsol
Fordítása: tevést ő parancsol (rendel) = teendő
	j ö v e n d ő
Sumérul g e – e n – d u g (g = j, ug = ő)
		g e (g i n – ből)	=jövés
		:e n 	= ő, de idő is
		d u g	= csinál
Fordítása: jövést ő csinál, vagy jövést csináló idő, azaz j ö v e n d ő
	á l l a n d ó
Sumérul a l – l a h – a n – d u g (ug = ő)
		a l 	= igei prefícium (folyamatos, tartós cselekvés) 
		l a h	= állás, menés
		a n 	= ő
		d u g	= csinál
Fordítás: folyamatos menést csinál, vagy állást csinál = állandó
t a l a n – t e l e n fosztóképzők
Sumérul: t a l – a n vagy t i l – e n
		t a l  vagy t i l	= elfogy, elapad
		a n vagy e n	= levő, létező
Fordítás: elfogyott levő, elapadt levő, vagyis ami már nincs. 
	Érdekességként megemlítjük, hogy a t i l, t a l szó egyrészt megtöltést – teljessé levést, másrészt pedig elfogyást, elapadás jelent. 
	Ugyancsak a d a – a m szó – egyrészt oldalán vagy mellette levő, de másrészt – szembe vagy ellene levőt is jelent.
	Ez a több esetben észlelt furcsaság szerintünk arra vezethető vissza, hogy a sumérok – rájöttek arra, hogy a természetben és az életben minden csak viszonylagos.
	Vizsgáljuk meg végül – a melléknevek – k ö z é p, f e l s ő  és az ún. túlzófokát – vajon ezek jelei is az ősi sumér nyelvből erednek?
A középfok jele: „b b”
	A sumér „i b” igegyök – jövést, menést jelent. Ennek kettőzése „i b i b”, összevonással: i b b vagy e b b.
	A kettőzés a sumérban általában fokozást jelent. Itt tehát – túlmenés, meghaladás szóval fordítható;
	Pl. e r ő s e b b értelmezése: erőset meghaladó.
Felső és túlzófok: l e g e s – l e g
Sumérul: (u) l – e – g (e) - e s – (u) l – e – g (e)
Elemzés: u l	= messze, távol
		e	= ő
		g e	= menés (g i n –ből)
		e s	= módhatározó = -en, -ként
Fordítása: mesze menően – messzemenő…
	Jelen esetben a szó eleji és szóvégi magánhangzó eltűnt.
	Mindezekből leszűrhetjük azt a tanulságot, hogy - úgyszólván – minden egyes ragunk, képzőnk és jelünk – értelmes sumér szóra vezethető vissza.

N é v s z ó r a g o z á s

	Vizsgáljuk meg ezután – sorban – a névszóragozást.
		Nominatívusz
	Sem a sumér-, sem a magyar nyelvben nincs ragja.
		Genitívusz és datívusz
	Úgy a birtokos eset, mint a részes határozó eset ragjai – úgy a sumér nyelvben, mint a magyar nyelvben – majdnem megegyeznek.
	A d a t í v u s z mindkét érdeklő ragját: n e – g e vagy n a – k a a Halotti Beszéd taglalása során már bemutattuk, azt a  magyar  „ - n a k, - n e k”  raggal egyezőnek találtuk. 
	A g e n i t í v u s z ragja a sumérban a datívusz utótagja: g e (k e), g a, k a. a (g) e- ragból – a „g” elkopásával jött létre az ún. elhallgatott birtokjel: „e”
		Akkuzatívusz
	A tárgyesett a sumér vagy jelöletlenül hagyta, vagy az igébe beépített „n i , n a , b i , b a” inficummal jelölte.
	Egyébként ezek szolgáltak a sumér nyelvben a mutató névmás, a birtokos névmás és a visszaható névmás megjelölésére is.
	Mindezek a nyelvfejlődés során elenyésztek.
	A tárgyeset „t” ragját – szerintünk a „n i” visszaható névmást erősítő „t e” szóra lehet visszavezetni.
Jelentése: saját (őt magát)
	A „t e” szó eredete: t e – g a vagy röviden „t e g” = elsajátít,sajáttá tesz.
	Amikor tehát azt mondjuk: e m b e r t, az annyit jelent, hogy az embert – „saját magát, ő   m a g á t”.
	Itt azonban lehetségesnek tartunk más eredeztetést is!
Mód- vagy eszközhatározó
	A sumér nyelvben eszközhatározóként használták a „g i (k i)” szót, jelentése: „- v a l, - v e l”.
	Alakulására már a H.B. elemzése kapcsán rámutattunk: c h e i = h e l – majd „- v e l”. A „v a l” már ennek illesztett alakja. Itt is a sumér és ó-magyar hangtörténet ismerete segített bennünket.
Lokatívusz – helyhatározó
	Az –on, -en – ön helyhatározói rag eredetével - példamutatásával – foglalkoztunk.
	A sumér lokatívusz rag: n a
		u d u  - n  (a)	= idején
	Ebből jött a magyar – on, - en, -- ön ragunk.
	A fent, lent Kaposvárt, Kolozsvárt, Marosvásárhelyt szavakban szereplő „t” lokatívusz rag, a sumér „t a” lokatívusz ragból veszi eredetét, persze a szóvégi „a” magánhangzó elhagyásával.
	Vö. k i – t a = lent, n i m – t a = fent.
	A – b a n, - b e n magyar helyhatározó rag ugyancsak a sumér „n a” lokatívusz ragra vezethető vissza, ilyen formán: 
	b i – n (a) (i = e)
	b a – n (a)
		b i vagy b a = ő, övé, vagy a z (mutató névmás)
		n a	= lokatívusz rag = - b a n, - b e n
Fordítása:őbenne vagy abban = - b a n – b e n
Ablatívusz – h o n n a n
	A magyar: - b ó l, - b ő l, - r ó l, - r ő l, - t ó l, - t ő l ablatívusz ragok is sumér eredetűek. A sumér szavak mérésre-osztozkodásra mutatnak!
	A legismertebb sumér ablatívusz:
	t a = -tól, -től 	t a – e = t ő l e 
Sumérul: t a – e – l a
	l a  = kevesebb (elvesz tőle), ebből jött a : - t ó l, - t ő l rag.
b e l ő l e
Sumérul: b i – l a l – e (i = e illeszkedés)
		b i 	= az, azt
		l a l 	= kevesbít (kivonás jele is!)
		e	= ő
Fordítás: azt kevesbítő (elvesz belőle).
	Ebből jött rövidítéssel a: - b ó l, - b ő l.
r ó l a
Sumérul: r a – l a (l)
		r a 	= neki
		l a 	= kevesebb
Fordítás: neki kevesebb (levesz róla). Ebből jött a: - r ó l, - r ó l ragunk.
Latívusz – f e l é (hová?)
Sumérul: b i l a vagy b a – l a (i = e)
Elemzés: b i vagy b a	= az, ő, övé
		l a (l a l)	= kiegészít, teljessé tesz, megtölt
Fordítás: azt kiegészíti, teljessé teszi  (vagyis bele tesz,  hozzáad,  t á l a l (ételt)
	Ebből lett a – b a – b e ragunk, persze lekopással. Itt a fontosabb jelentésű, vagyis az értelemadó szó maradt el. Ilyesmikkel a sumér nyelvben sokszor találkozunk; pl.
	É g és f ö l d 	= a n – k i – b i – d a
		a n 	= ég
		k i	= föld
		b i 	 = ő
		d a	= - val, -vel
Jelentése: É g és f ö l d vele (ő vele az „é s”-t pótolja)
	Ezt sokszor így írják: A n – k i – b i
	Itt is tehát az értelemadó sz a „d a = vele” kopott le, azonban ez hozzáértendő!
r e – á (i = e)
Elemzés: r i (r a) 	= felé, hozzá
		a > e 	= ő
Fordítása: ő felé = feléje
	Ez tehát a szó eredeti jelentése.
h o z z á
Sumérul: g a – a – s a, vagy g e – e - s u (G = h, a = o, s = z)
		g a – a, g e – e 	= őneki a … övé (genitívusz)
		s u, s a	= hozzá – latívusz
Fordítása: övé hozzá = őhozzá
Ebből származott a – h o z, - h e z, - h ö z latívusz ragunk.

I g e r a g o z á s

	A sumér igeragozás, mai nyelvünk igeragozásához képest, még széttagold és természetesen szegényesebb is volt. Mint mondottuk, a sumér nyelvben az i g e és a n é v s z ő alakilag egybeesett. Ennek szétválasztása és külön jelölése már későbbi fejlemény. A klasszikus sumér nyelv mondatszerkesztését és beszédét az igéhez kapcsolt prein és suffixumokkal igyekezett értelmesé és világossá tenni. Ezek a további gyelvfejlődés során, részben beépültek az igébe.
	Kétségtelen azonban, hogy jelenlegi igeragozásunknak minden csíráját – tehát szerkezeti elemeit – megtaláljuk a sumér nyelvben és azok eredetét a sumér nyelvre tudjuk visszavezetni.
	Ha alanyi szempontból vizsgáljuk mai igéinket:

A szenvedő és művltető igék - t a t – t e t képzőjét
	Megtaláljuk a sumér „t a” igei preficumban, ami a magyarban „t u” igével (általában cselekvés) bővül
		t a – t (u) 	= csináltat (tetet)
	pl. t a – k u d = k u d – t a =esküdtet.

A visszaható ige - k o d, - k e d, - k ö d képzője
	A sumér a – k a – d (u) = maga teszi – szavakból ered. Persze figyelembe véve az illeszkedést.
A ható igék – h a t, – h e t – képzője
	A sumér „h e – t u” – „h e – a – t u” szavakra vezethető vissza.
Elemzés: h e n, h e	= bő lenni, bőséges
		t u	= csinál
		t u h e  t u	= lehet, tehet
Ha az igemódokat vizsgáljuk meg, itt ugyancsak megtalálhatjuk a s u m é r eredetet.

Felszólító mód – „j” jele
	A sumér „h e – h a” = így vagy úgy legyen szóból alakult ki, amit a magyar hangtörténet is alátámaszt. Hogy a „h” a magyarban a „j”-vé változott példával is szemléltethető. Tégi alak: s í r h o n = sírjon. A sumér az „é l j e n” szót így fejezte ki: h e – t i l; a magyarban (t) i l – h e – e n. itt megfordítás és lekopás történt.
	Megtaláljuk a sumérban a k i á l t s a t o k, b o n t s a és ehhez hasonló, „t” végű igékben előforduló felszólítás „s” megfelelőjét a sumér
		„s a” = szólít, nevez 
	szóban.
	Volt a sumérban, a felszólító módnak egy „n a” jele is, pl. a magyar n a mi lesz veled!, de ez ilyen minőségben nem maradt fenn. Lehetségesnek tartjuk, hogy a fejlődő nyelv ezt használta fel 

Feltételes mód – jeléül
Sumérul: g a – n a (fordítással: n a – g a) = csináld, nosza, rajta – tehát „n ó g a t á s”; így ez értelemszerűen is könnyen átmehetett a feltételes módra.
	
A   j ö v ő   i d ő t
	a klasszikus sumér az igegyök megkettőzésével fejezte. 
	Ez a nyelvfejlődés során elsorvadt. Mai nyelvünkben a jövő időt – körülírással és pedig a ’m a j d” szó segítségével fejezzük ki.
m a j d a n – m a j d
Sumérul: m a – u d – a n (a)
		m a	= ő, övé
		u d > u d u	= idő
		a > e	= ő, övé
		n a	= -on, -en, -ön – lokatívusz
Fordítása: az ő idején (annak idején) = m a j d a n >  m a j d.

A   m ú l t   i d ő
	A sumér „t i – t a” = b e f e j e z  vagy v é g e  jelentésű szóból származott J. Halevy szerint. Ez kétségkívül a t i l – t a l ige csonka alakja: jelentése: teljessé tenni, megtölteni.
	Tehát amikor azt mondjuk: m e n t e m = sumérul: m e n – t i – m e (i = e) ez azt jelenti, hogy a m e n é s t  b e f e j e z t e m   é n. – Vagy: a menést teljessé tettem.

I n f i n i t í v u s z 
	A „k i á l t” szóval kapcsolatban bemutattuk, hogy a nyelvfejlődés során mint vált külön a névszó az igétől és hogy ez a szétválás milyen képző segítségével történt.
	Ez a képző – az a – s u = őneki – részes határozó (datívusz) esetből alakult. A sumér a datívuszt – m é g   a „n e”, „n a” raggal is kifejezte.
	Az infinitívusz (főnévi igenév) képzésénél – ez u tó b b i – datívusz ragoknak volt fontos szerepük.
K i á l t a n i
Sumérul: g u – a – d (e) – a – n e (e = i)
		g u > g a, k u > k a	= száj, hang
		d e (d u)	= csinál, tesz
		a – n e, a – n a	= ő neki (datívusz)
	A másik datívusz ragot: „n a”  megtaláljuk a népies „i n n y a” = i n n i – főnévi igenévi (infinitívusz) alakban.
	Az igékkel kapcsolatban még – igen sok, de aprólékos kérdésről kellene szólni. Minthogy értekezésünkben arra fektettük kellő részletességgel – így mellékesebb jelentőségű bizonyítékok – felsorolásától eltekinthetünk.
	Tanulságként azonban itt is le kell szűrni, hogy: igeragozásunk is teljes mértékben a sumér nyelven alapszik, illetve annak természetes továbbfejlesztése.

Az esztergomi kápolna oroszlános falfestményének rejtélye:

(régészeti tanulmány)

	Esztergomban – Árpád-házi királyaink egykori székvárosában – régészeink a 30-as években, egy középkori királyi kápolnát tártak fel. E becses műemléket őstörténeti szempontból páratlan jelentőségűvé teszi a kápolna szentélyének falán található o r o s z l á n o s ábrázolások.
	A királyi kápolnát a XII. század második felében III. Béla nagy műveltségű és széles látókörű uralkodó építtette. A császári trón várományosa lévén, a fényes bizánci udvarban, a legkitűnőbb nevelésben és tudományos képzésben részesült. Az idegen nevelésben és környezet azonban nem tudta őt megingatni hazája és népe iránt érzett szeretetében. Nagy tudását és képességeit uralkodása idején nemzete javára gyümölcsöztette. Visszatérve a hazai földre, itt hűségesen tanulmányozta családja: az Árpád-ház és a magyar nemzet ősi hagyományait. Ezeknek birtokában királyi családjának és a magyar nép eredetének több  évezredes titkát, az általa építtetett kápolna szentélyének falán, mágikus körbe foglalt oroszlános ábrázolásokban örökítette meg.
	A királyi kápolnát, s vele együtt a nagy titkot a történelem és az idők viharai betemették. Hála és köszönet azonban régészeinknek, akik áldozatos és kitartó munkával e páratlan értékű műemléket az enyészettől megmentették, újra napvilágra hozták és helyreállították. Most már aztán a szaktudósoknak kell sorompóba lépni, hogy oroszlános ábrázolást és az azon található ősi írásjeleket megfejtsék.

Oroszlános ábrázolások
	A királyi kápolna falfestményén látható oroszlánokkal (7 db) a közelmúltban többen foglalkoztak.
	A külföldi szakemberek, így Paul Deschampa és M.Th. Ficadr-Schitter az oroszlán alakokat és palmettás keretet, a templomok díszítésére szolgáló – mintás szövetek (textíliák) egyszerű utánzatának tartják. Így tehát a valóüságban éppen a textíliák az utánzat. Mások viszont a freskókat és textíliákat – egy csokorba kötve – postszassznida forrásra vezetik vissza.
	Megjegyzem, a magyar közvélemény ezzel ellentétben, figyelembe véve az ősi magyar nemzetségek oroszlános címereit a királyi képolna oroszlános ábrázolásaiban – mindig is az Árpád-házi királyok uralkodói jelképét látta.
	Legutóbb kiváló régészünk László Gyula professzor: „Hunor és Magyar nyomában” című művében – színes képen való bemutatása mellett – az oroszlános falfestmény kérdését újra szőnyegre hozta. Véleménye szerint az esztergomi kápolna falfestményén látható oroszlánok, a királyi hatalom jelképei. Ezt az állásfoglalást azzal támasztja alá, hogy a legrégibb magyar koronázási jelvény: a királyi jogar kristály – gömbjén is két oroszlán látható. Már pedig a királyi jelvény a jogar Taksony és Géza fejedelem idejéből való, így évszázadokkal korábbi, mint az esztergomi falfestmény.
	Végül rámutatoitt arra is, hogy az oroszlán a XII. és a XIII. század fordulóján megjelenik királyaink címerében, sőt megtalálható a honfoglaló vezérekkel rokon nemzetségek címerében is.
	Ennyit az oroszlános ábrázolásról.
	A királyui kápolna oroszlánjain azonban ősi írásjelek is vannak, s ezt tudomásunk szerint – eleddig még senki sem fejtette meg.
	Ezek az írásjelek – megállapításom szerint – sumér archaikus szám- és ékjelek.
	Vizsgáljuk meg ezt a kérdést közelebbről.

Kik voltak a sumérok?
	Tisztázzuk először, hogy kik voltak azok a sumérok, akiknek írásjeleit Árpád-házi királyaink jelvényein felfedeztük.
	Szólaljon meg egy teljesen pártatlan külföldi író: V.  Zamarovszky professzor, „Kezdetben volt a sumér” című, gazdag forrásanyagra támaszkodó művében a sumérokat így méltatja:
		„A sumérok voltak földünk első történelmi népe. S ami még ennél is több: a legnagyobb eredeti hozzájárulással gazdagították az emberi kultúrát.”
	„A sumérok találták fel az írást. Ennek révén lépett az emberiség a történelem előtti korszakból, a történelmibe. A sumérok az első ismert városépítők, az első ismert mezőgazdák, és az első ismert államalkotók. A kerék feltalálói is a sumérok: a tűz fellobbanása után, ez volt az ember legalapvetőbb műszaki találmánya. A sumérok agyagból, kőből és fémből nagyszerű műalkotásokat hoztak létre.”
	„A világirodalom története az ő költeményeikkel veszi kezdetét. Több, mint ezer éven át úttörő szerepet játszottak a történelem színpadán. Amikor felléptek rá, az egyiptomi piramisok még nem léteztek: amikor lekerültek róla, időszámításunk kezdetéhez még annyi évszázad hiányzott, amennyi azóta eltelt.”
	Mindehhez még azt kell hozzáfűzni, hogy a sumérok a hátrahagyott ábrázolások (szobrok, képek, pecséthengerek, stb.) szerint törökös jellegű népek voltak.
	Az újabb kutatások szerint – Belső-Ázsia területéről - valószínűleg két hullámban – érkeztek i.e. 3500 év körül, Mezopotámia déli részébe, a Perzsa-öböl környékére.
	Az őslakóknál magasabb kultúrával rendelkeztek. Rövidesen városokat alapítottak, s fejlett csatorna-rendszerükkel valóságos „paradicsomi kultúrát” teremtettek a Tigris és Eufrátesz közti hazájukban.
	Írásuk kezdetben a képírás (piktográfia), majd ebből kifejlesztették az ékírást.
	A III. évezred utolsó századaiban – az úgynevezett Ú r i dinasztika királyainak nehéz harcokat kellett vívni a nyugati és keleti szomszédaival: az amoritákkal és elamitákkal. Végül is a kétfrontos harcban, a sumér seregek felmorzsolódtak.
	Az utolsó Ú r i király: i b i – i l u – z u – en (szin) uralkodása alatt döntő vereséget szenvedtek, s az ellenség magát a királyt is elfogta. Így i.e. kb. 2000. évben a sumér birodalom összeomlott.
	Általában a források arról számolnak be, hogy a sumér nép elpusztult és maradványai beolvadtak az utód sémi népbe. Ez azonban csak hipotézis, mely csak addig tarthatja magát, míg a sumérok jelenléte Belső-Ázsiában (i.e. a II. évezredben) tárgyi bizonyítást nem nyer.
	Kutatásaink szerint a sumérok, a korai Assur területén lakó szubareusokkal (hurritákkal) szövetkezve, évszázados vándorlás után, isszatértek Belső-Ázsiába.
	Megjegyezzük itt, hogy CHIREZM neve: ó-sumérnyelven K u – m a g – g a r – r i – e s – m a.
	A sumér és szabár (szabír) népek innét terjeszkedtek aztán a szélrózsa minden irányába.
	Ennyit a sumérokról általában.

Alapismeretek a megfejtéshez
	Mielőtt a megfejtést megkísérelnénk, a könnyebb megértés végett a sumérokkal kapcsolatban még a következőkre kell felhívni a figyelmet.
	A sumérok ősvallása természetimádás volt. Legelsőbb is a tengert istenítették meg.
	Isten, sumérul: D I N – G I R
	Ennek szó szerinti fordítása: életet nemző, vagy szülő, vagyis TEREMTŐ.
	Legőbb isteni triászuk:
1.)	A n a felső ég istene
2.)	E n – l i l (Ellil) a levegőég istene.
3.)	K i – i n > I n – k i > E n – k i az alsóvilág (föld, s főleg a vizek istene. Ezután következtek:
4.)	N a – a n vagy N a – a r vagy Z u – e n holdisten,
5.)	U d (Utu) vagy B a b b a r Napisten, végül
6.)	M u r (Mer) vagy I s k u r viharisten
	Itt  meg kell jegyezni, hogy az írástudó sumér papok, majd ezt követően a sémi írnokok, az írásban gyakran alkalmaztak „inverziót” vagyis a szavakat felcserélték. Ez a szótagnyelvben az értelem megváltoztatása nélkül lehetséges volt.
	Pl. z u – e n = e n – z u, k i – e n = e n – k i,
		z i – e n = e n – z i, z u – a b = a b – z u
	Minden sumér városállamnak volt egy helyi főistene, akit különös tiszteletben részesítettek és egyedül „magasztosnak” tartottak. Ezek részére templomot (szentélyt) emeltek.
	K i – i n (E n – k i) istennek a folyamok torkolatánál, a tengerparton fekvő legrégibb sumér városban: Eriduban volt a földi székhelye.
	Temploma az: „E – z u – a b, vagyis a „tenger háza”. A hagyományok szerint itt élt az első ember: A d a p a. Itt volt a „szent tó”, továbbá a „szentfa” (jósfa).
	K i – i n vagy E n – k i isten volt az ősi sumér felfogás szerint a sumér nép t e r e m t ő és éltető istene, ezért mellékneve: „teremtmények létrehozója”. Ő tanította meg az embereket az í r á s tudományára, valamint a művészetekre/mesterségekre. Végül, ami a legfontosabb, ő volt a titkos tanoknak, varázslatoknak, szóval a m á g i á n a k  ura és birtokosa.
	Éppen ez oknál fogva, hogy K i – i n (E n – k i) volt a teremtő isten, a sumérok legősibb elnevezése – amint ezt a kutatók egyértelműen megállapítják: „K i – i n – g i r – r a”. K i – i n (a teremtő isten) gyermekei. g i r   vagy g e r n= gyermek, (változásai: g a r, g u r, vagy lekopással e r, a r, u r.)
	A sumérok kezdetben ötig számoltak (ujjon). A kéz ujjait kis családhoz hasonlították. Egy = a š ( a d – š u –ból) = atya. Kettő = m a – a n (a m a – a n ) = anya. Három = e š (u š vagy i š) vagy másként: d u – m u – u s, röviden: d u = gyermek, fiú.
 	A suméroknál a szám: értéket jelentett. Isteneiket a 60-as szá,rendszer alapján értékelték. A szám-elmélet szerint: a n, az istenek királyának szent száma: 60; e n – l i l istené: 50; k i – i n vagy e n – k i istené: 40. ezután sorban következik: z u – e z:  30,  u d (u t u): 20; és m u r (m e r): 10 vagy 6 számmal.
	A sumér archaikus képírásban az „1” (egy)-et kör alakú kisebb jellel, vagyis ponttal jelölték. Ahány pont, annyi szám. Ehhez képest a három kör alakú jel = e š; ennek jelentése: gyermek, fiú. Ez más szóval g i r – g a r (sőt g u r is), vagy pedig mint előbb mondottuk d u – m u, (d u) = gyermek. Itt megjegyzem, hogy az „egyes” számnak volt egy félkör alakú jele is. A pont nagyobb változata – egyes kutatók szerint 10-et jelölt. 
	A sumér ékírásban egyébként a 10 (tíz) ékjele: , kampós, horogszerű jel volt. Az archaikus sumér ékírásban a nyolcágú csillag: istent (teremtőt) vagy eget jelentett. Sumér: d i n – g i r vagy a n.
	Az oroszlános ábrázolás sumér eredetére mutat, hogy már i.e. a harmadik évezred elején Kes – Anni – Padda úri király pecséthengerén is oroszlánt látunk. Ugyancsak megjelenik az oroszlán a legendás uruki király: Gilgames ábrázolásain.
	Végül meg kell említeni, hogy a II. úri dinasztia egyik királyának neve: L u – g a l – k i – i n – i s – s   d u – d u = király, a jóságos K i – i n (isten) f i a,
	
Kísérlet az oroszlános szimbólum megfejtésére

	Ezek után kíséreljük meg az itt előadottak alapján a XII. századbeli kivitelezésű, de szerintünk legalább 5000 éves eredetű uralkodói szimbólum megfejtését.
	A mágikus kör védő és oltalmazó rendeltetése – kétségtelen. A pálma levelecskék (palmetták) a sumér g e s – t i n = az élet fájának levelei, nyílván az „é l e t e t” szimbolizálják, amellett, hogy díszítő elemek is.
	Maga a körbefoglalt ábrázolás és jelek – nézetünk szerint – a sumér írás fejlődésének abból az időszakából származnak, amikor a képírás fonazálódott és megkezdődött az átmenet az ékírásba. Ez azt  jelenti,  hogy  a  képrajz  már  nem  az  ábrázolt  tárgy  s z e m e k k e l való megértésére szolgált, hanem a f ü l l e l való meghallgatásra volt rendelve.
	A körben látható datolyapálma – sumér neve „s a g”. Ennek a szónak a sumérben más  jelentése  is  van,  nevezetesen:  k e - g y e s, t i s z t a, s z e n  t. ez egyébként szinonim szava az „a z – a g” – nak = szent, tiszta, stb.
	Az oroszlán sumér neve pedig: m a g – u r (u r – m a g), szószerinti jelentése pedig: „nagy őrző”. Ez jelenthet uralkodót, királyt is. Van azonban e szavaknak más – ide illő – jelentése is: „Magasztos” f i a.
	M a ĥ (m a ğ) ugyancsak a sumér istenanya neve = „Magasztos” vagy „fenséges”. A ú r pedig lekopott alakja a g u r – g a r vagy g i r – nek, jelentése: gyermek. A két képrajz összetéve, illetve összeolvasva tehát így hangzik.
	š a g – m a ğ – u r illeszkedéssel š a g – m a ğ – a r = szent „m a g a s z t o s” gyermeke.
	Ennek dialektusbeli változata: š u g – m u ğ – e r
	Az új-sumérban szokásos összevonással:
	š a g – m a ğ – a r	= š a – m a a r
	š u g – m u ğ – e r	= š u – m e r
	A datolyapálma és az oroszlán tehát fonetikusan a „s u m é r” népnevet adja.
	Az oroszlán testén látható jelek között legszembetűnőbb, s egyben a legdíszesebb: a farán látható bezárt nyolc ágú csillag, a törzsön áthaladó négy kampós horogszerű (erősen megvastagított) ékjel; a szügyén levő templomot ábrázoló bezárt félkörbe foglalt fényesebb három kö9ralakú jel, illetve pont. Szerintünk ennek egyenes folytatása az oroszlán barátságosan felemelt jobb mancsa (ez az ősi szám és ékjeleknek jelentését a fent előadottak alapján a következőkben látjuk:
-	A nyolcágú díszes csillag = d i n – g i r = I s t e n
-	A négy horogszerű, megvaastagított ékjel 4 X 10 = 40, vagyis K i – i n (E n – k i) isten szent száma olvasta: k i – i n
-	A templomba zárt, 3 köralakú jel, illetve fényesebb pont: h á r o m = e š. Jelentése: g y e r m e k, f i ú
-	A templom sumér neve: „e”, de ez egyben birtokjelet is jelent
-	A felemelt m a n c s barátságot, jóságot fejez ki. Ez sumérul = d u – d u = jóságos, barátságos
Az ősi jeleket egybeolvasva tehát:
	D i n – g i r – k i – i n – e š – e – d u – d u	= jóságos (K i – i n (E n – k i) isten fia.
	Ezt a megoldásunkat teljes mértékben alátámasztja a II. úri dinasztia előbb említett királyának neve:
	L u – g a l: K i – i n – e š – e   d u – d u =király, a jóságos E n – k i isten fia.
	Minthogy a l u – g a l = király, szó szerint: nagy ember,a suméroknál a világi uralkodó neve és címe, a k i – e n – e – s e (illeszkedéssel: k i – i n – e s – e = k e – e n – e s – e) név feltétlenül egyházi: f ő p a p i funkcióra utal, vagyis papi fejedelmet jelöl.
	Az ó-magyarban a „k e n é z” tehát papi fejedelmet jelent. (földrajzi neveinkben ennek több változatát találjuk: Kenese, Kinizsi, Kanizsa, stb.)
	Keressük meg ezek után az oroszlános ábrázoláson a magyar király világi uralkodói címének ősi jeleit is.
	Az oroszlán fején, hátán és farkán – amennyiben a helyreállítás során a pontokat helyesen tüntették fel – 40 (negyven) kör alakú jel olvasható, vagyis K i – i n (E n – k i) isten szent száma. Olvasata tehát ennek is: K i – i n; az oroszlán farka végén külön pántba foglalva h á r o m pontszerű jelet látunk. Ez is hármat, tehát gyermeket, fiút jelent, de más szóval. D u – m u rövidítve: „d u”. 
	A két jelet összeolvasva: K i – i n – d u, vagy K i – e n – d u (eredetileg: k u – e n – d u) = kegyes úr (kegyes tekintetű). Ez értelemszerűen azonos a sumér papkirály: E n – z i vagy Z i – e n = „k e g y e s   ú r” nevével.
	A K i – i n – d u, vagy K i – e n – d u név a sumérban szokásos előre és hátraható illeszkedéssel: K e – e n – d e vagy K ü – ü n – d ü. Ehhez képest a régi magyar „k e n d e” cím tehát világi uralkodót, királyt jelent.
	Összefoglalva az eddigi megfejtéseket:
Sag – mag – ur   ki – in – du   din – gir – ki – in – es – e   du – du
	Ezt az eredeti sumér szöveget a kései magyar nyelven – szabadon fordítva így adhatjuk vissza:
	S u m é r (vagyis: magyar) K e n d e (és) K e n é z.
	A mágikus képen még van bőven megfejteni való, ezek azonban már másodlagos természetűek. A l é n y e g ez volt. Helyes tehát az a megállapítás, hogy az esztergomi királyi kápolna falán megörökített, mágikus körbe zárt oroszlános ábrázolás, a magyar király világi és egyházi hatalmának -  ő s r é g i   e m l é k - e k r e   é p í t e t t – szimbóluma.

Budapest, 1968. szeptember 8

A bolgár nép és nevének eredete

	Az őstörténet komplex tudomány: segédtudományai között kétségtelenül a nyelvtudományt illeti a vezér szerepel. A nyelv - különösen a nyelvi emlékek – valóságos történelmet mondanak el. Közel két évtizede foglalkozom a sumér – m a g y a r  kapcsolat kutatásával. A rendelkezésemre álló adatok – úgy szókincsünk, mint nyelvtani rendszerünk éselemeink – bizonyítják, hogy a sumér és a magyar nyelv egyazon nyelvnek egy ősi és egy mai formája. 
	Tapasztalataim szerint a sumér nyelv ismerete adja a kezünkbe azt az Ariadné-fonalat, mellyel az őstörténet szövevényes útvesztőin biztosabban tudunk eligazodni.
	„Nomen est omen” – mondja a latin.
	A   b o l g á r  népnév megfejtése jelenti egyben a bolgár nép ősi eredetének megfejtését is.
	A sumérok nemzeti istene: E n – l i l (L i l – e n) a levegőég istene volt. Dávid Antal, neves magyar asszírológus leszögezi: „Bábel és Asszur” Bp. 1926. című munkájában, hogy a sumérok az ég isten gyermekeinek nevezték és tartották magukat.
	Persze ezt igen sokféle formában tudták kifejezni.
	Ugyancsak Dávid Antal hívja fel a figyelmet arra is, hogy En-lil istennek általánosan használt neve: B é l (B e l u) volt, ami szerinte u r a t, Anton Deimel szerint azonban uralkodót (Herrsch-et) jelentett. Ez érthető is, mert a sumér mitológia szerint az istenek harca: Teomachia után En-lil isten lett, és az é g és az istenek királya.
	Egyébként a „B é l” szó eredete: i b – b i – i l – l u = é g   g y e r m e k e. ez az első szótagnak szokásos lekopásával: „b i i l l u > b e e l l u > B é l. jelentése általánosan, egyszerűen: ú r lett.
	Ennek, s umér dialektusok szerint több változata volt:
	B e – e l, B a – a l, B u – u l.
	Ebből jön a magyar B é l és P é l összetételű helységnevek (Ipolybél, Bakonybél), továbbá a B é l a (régi: Bella) személynév, valamint a Balla, Bulla és Bolla magyar családnevek. Megkaptuk így a bulgár vagy bolgár népnévnek e l s ő tagját: bal, bul, bol. Ez tehát azonos a sumér nemzeti isten: „B é l” nevével, illetve annak dialektusbeli változata.
	A „g a r” (amely „h” útján „h a r” lesz, nemzést, nemzettet, vagyis g y e r m e k e t jelent.
	A „b u l – g a r” fejlesztett alakban „b o l g á r” népnév tehát azt jelenti: hogy az U r (vagyis En – l i l isten) gyermekei.
	Ezt a megfejtésemet alátámasztja az is, hogy a magyar eredetmondában (csodaszarvas) a Be l á r név is szerepel. Ebben a névben történészeink már régebben is a bolgár népnév változatát látták.
	Kétségtelen tehát, hogy bolgárok sumér eredetű népek voltak, amit antropológiai típusuk is alátámaszt (lásd. Dr. Lipták Pál antropológiai kutatásait).
	Ámde a bolgárokat az V-VIII. századig a történeti források: o n o g a r – o n o g u r néven nevezik. Ezt a turkológusok 10 – ogur (törzsnek) fordítják. Magam részéről én a bolgárokat a fent előadottak alapján s u m é r etnikumú népnek tartom, bár idők folyamán nyelvüket a környező s z l á v népek gyűrűjében felcserélték.
	Így indokoltnak tartom a sumér egyeztetést:
	 u n u vagy e n u = ég (Himmel), de e szó urat is jelent
	g a r vagy g u r = g y e r m e k
Fordítása tehát: É g   g y e r m e k e i
	A két elnevezés teljes összhangban áll egymással, annál is inkább, mert a sumér nyelvben az „é g” és „i s t e n” fogalom egybeesik.
	Meg kell említenem, hogy S.P. Tolsztov akadémikus, a kiváló szovjet régész „Ősi Chorezm” című művében utal arra, hogy a Kasgari Mahmud szerint a besenyők (b e š –  e n u  vagy  p a š –  u n u = é g   g y e r m e k e i) ugyanazt az „archaikus” türk nyelvet beszélték, amit a Volga melléki bolgárok.
	Minthogy testvérnépeink – úgy a besenyők, mint a bolgárok sumér etnikumú népek voltak, nyilvánvaló, hogy az”a r c h a i k u s t ü r k  n y e l v” tulajdonképpen az ősi sumér nyelvet jelenti.
	 Megjegyzem: Munkácsi Bernát finnugorológus, kutatása szerint az altáji (keleti) népeknek kultúrában az ősmestere: a sumér nép volt. Mindezeket a kutatási eredményeimet a bolgár tudományos körök szíves figyelmébe ajánlom.

1975. október 17.

Az „Isten” és ezzel kapcsolatos szavaink etimológiája

1.
	Vannak a magyar nyelvben – különösen nyelvemlékeinkben – olyan szavak, melyeket a magyar nyelvtudomány művelői sem az urali (finnugor), sem az altáji (türk nyelvek), de más nyelvek alapján sem tudnak megfejteni, s ezért „ismeretlen eredetűként” könyvelik el.
	Ilyen szó a címben említett „ISTEN” szavunk.
	Ez a szó több régi nyelvemlékünkben: a Halotti Beszédben (1200 körül), a Königsbergi töredékben (1350 körül), stb. – több ízben is előfordul és pedig ilyen formákban: isten, ysten (üsten) úr ysten, estyn úr (1528, Székelyudvarhelyi kódex!)
	Miután ez a szó semmiféle nyelvből nem eredeztethető, forduljunk nyelvünk ősi forrása: a sumér nyelv felé, és kíséreljük meg annak segítségével e szavunkat is életre kelteni és megszólaltatni – a történelmi igazság érdekében.
	Ismerni kell azonban az előzményeket. A sumér hitvilágban a földi emberek élete és halála felett a „sorsmeghatározó” = (n a m – t a r) istenek döntöttek, akik a halandók úgynevezett „sorstábláját” a nyakukban hordozták. Ilyen „sorsmeghatározó” isten volt: a nippuri E n – l i l (e l l i l), a suméropk ősi nemzeti istene, továbbá a sumér termékenységi istennő és istenanya: I n – a n n a (az ég űrnője), röviden N á n a; a későbbi I s - t á r; majd Úr város helyi főistene: N a – a n – n a – a  u – e n: a holdisten; végül a Larszában és Szipparban tisztelt: U d (U t u) vagy B a b b a r, a „napisten”. (Lásd. Dávid Antal: Babilon és Assur – című művét, Bp. 1926.)
	Itt ki kell térnünk arra is, hogy az írástudó papok és írnokok, istennevek előtt az ékírásban „szómeghatározóként” (determinatívum) a „d i n – g i r) szót használták. E szó jelentése tulajdonképpen: „teremtő” (szó szerint: életet nemző, szülő). Egyes sumerológusok szerint (Gosztonyi) ez azonos a „tenger” szavunkkal: E n – g u r (t e n – g u r –bóll) = óceán, végtelen. Ez lehetséges is, mert a sumérok kezdetben minden életet az „ősvízből” (óceán, tenger) származtattak, és mint természetimádók, legelőször is tengert istenítettek meg. Természetesen a keresztény hitre tért magyarság a pogány „d i n – g i r” szót, a keresztény „Isten” megjelölésére – hivatalosan – nem használhatta, bár e szó nyomai földrajzi neveinkben fennmaradtak. Csak egy-két példát említünk: „Tengurdi” Árpád-kori község (T e n – g u r – d i = Teremtő gyermeke), Terebes község (T i – i r – i b i – e s = Teremtő fiai).
	 Ismeretes, hogy a sumér nép, Isten (vagy é g) gyermekeinek tartotta és nevezte magát.

2.
	Nyelvemlékeinkben a keresztény hitre tért magyarság istenének teljes magyar neve:ű
	u r – y s t e n  (1350), illetve
	u r – e s t y n (1528)
	Ennek sumér megfelelője:
		u r – u š – t i n
	Ez, elemről-elemre:
		u r (vagy u d)	= őriző, őr
		u š (e š, i š)	= elmúlás, halál
		t i n > t e n rövidítve: t i vagy t e = élet
Jelentése tehát a mai magyar nyelvünkön: Élet (és) halál őre > ura
Szó szerint: Ura (őre) a halálnak (és) életnek.
	A kötőszót azért tesszük zárójelbe, mert az ősi sumér nyelv ezt még nem használta, az későbbi szerzemény: e - e š (e – š i –bők) = hozzá.
	Az u r vagy u d (u t u l) címet a sumér uralkodók használták. (Lásd. A királylistákban: u r – n i n - g a l, u r – b a b b a r, úr – u t u l (u d), k a l a m – m a szintén uruki király nevét). A sumér felfogás szerint az uralkodó mint az isteni rend ő r e, pásztora volt népének és kötelessége volt, hogy alattvalói jólétéről és boldogságáról gondoskodjon, lévén az istenség földi helytartója.
	Tudjuk, hogy az Árpádok korában az „u r” (görög források szerint u r u m) cím kezdetben csak az uralkodó ház tagjait illette meg, de az idők folyamán aztán e cím általánosabbá vált.
	Nyelvemlékeinkben, így a Halotti Beszédben, de más helyütt is csupán az „i s t e n” szó szerepel. Ez felfogható úgyis, mint elvonás az „u r - i s t e n” szóból. Minthogy azonban – mint elől is mondottuk – a t i n > t e n szó igen gyakran szerepel megrövidítve, mint t i > t e, asumér „i n >e n” szó pedig: urat (uralkodót) jelent – ennek megfelelő tagolással – az u s – t i – i n vagy i š – t e – e n szó magában is a „halál (és) élet urát” jelentette.

3.
	A kifejezésekben gazdag sumér nyelv mondanivalóját többféleképpen tudta kifejezni. Erre általában a nyelvészek azt mondják, hogy a kifejezési formák e gazdagsága tette lehetővé, hogy a sumér nyelv kultúrált beszédhez szükséges finomabb jelentésbeli árnyalatokat is tudta érzékeltetni.
	A fent tárgyalt isten-fogalom néhány más kifejezési formáját fogjuk ezúttal bemutatni. Nevezetesen: „b a d – t i – b i r – r a” – a királylisták szerint – özönvízelőtti sumér város. Nevét kétségtelenül valamelyik „sorsmeghatározó” Istentől (I n – a n n a) vette. A városnév elemről-elemre.
		b a d > b a t 	= leromlás, halál
		t i (t i n – ből)	= élet
		b i r (b a r alakpárja)	= döntő, bíró
Jelentése tehát: halál (és) élet bírája (eldöntője). (Vö. a mai „b í r ó” szóval, többese: b í r á – k).
	Ide tartozik a sumér vízözön hősének neve is, akit tudvalevően az istenek maguk közé emeltek, tehát istenné tették:
	z i – u s – u d – r a = élet (és) halál őre. (Van más értelmezése is, de szerintem e z a helyes.)
		z i (z i g –ből)	= élet
		u s (u š – i š)	= halál
		u d	= őr
		r a	= datívusz
	Ezzel teljesen azonos értelmű az ugyancsak sumér eredetű, de már akkád hangszerelésű”:
	u t – n a – ab – i s – t i m = őrizője a halál (és) életnek azaz élet és halál őre.
		u d > u t 	= őr, őriző
		n a – a b	= neki, ő (neki)
		i š (u š –ból) 	= halál, elmúlás
		t i m (d i m –ből)	= élet
	Érdekes és elgondolkoztató, hogy az ősi b a d – t i – b i r – r a és z u – u s – u d – r a nevek a maival teljesen egyező szórendet mutatnak.
	Ezzel szemben a későbbi és fejlesztett „u t n a a p i s t i m” szórendje a maihoz képest már fordított.

4.
	Hazai földrajzi neveinkből ki kell  emelni  a  „D i ó s a d”  és „B a t t y á n” helységneveket. E feltétlenül ősi nevek ugyanazt az istenfogalmat fejezik ki, mint a fentebb előadotta.
	1. d i – u d – a d	= élet (és) halál őre	
		d i (d i m rövidítése) 	= élet
		a d vagy u d	= őriző (de atya is!)
	2. b a d – t i  - a n 	= az itt előforduló szavakkal már elől foglalkoztunk.
		 a n (alakpárja: e n) 	= ú r
	Jelentése: halál (és) élet ura
	Ha már a földrajzi neveknél tartunk, nem mulaszthatjuk el egy korábbi kutatásunk eredményét ismertetni.
	A történetírás atyja – az i.e. Vegyes 30/ században élt – görög Herodotosz, a „Dnyeper” (Deneper) és „Dnyeszter” (Dineszter) folyók korabeli nevét „Boristenes” és „Turas” névben jelöli meg. 
	Ezek a folyónevek nem görög, hanem sumér nevek. A görög végződések elhagyásával: 1. Boristen, 2. Tura.
	Sumérul: 1. b a r – u š – t i n > b a r – i š – t e n = élet és halál bírája (döntője),
		b a r (b u r, b i r) 	= döntő, bíró
	2. t u r – a	= rendelő, meghatározó
	A „t a r” , „t u r” szó egyébként rendelést, „törvényt” is jelent. Vö. „Töre” magyar helységnévvel. „törvény” szavunk is ebből az igegyökből származik.
	Figyelembe véve a Duna alsó szakaszának ókori származású I s t e r nevét, amely a sumér I š – t á r névnek (jelentése: a halál meghatározója) illeszkedett alakja, valószínű, hogy a tárgyalt folyónevek N a n a – I š t á r n a k, a sumér termékenység istennője nevének változatai. Esztergom neve is az I š t a r – I š  t e r névvel kapcsolatos.
	 I š – t a r – g a – m u = Istár háza (vagyis temploma), ugyancsak I s t á r istennőnek, régebbi N a n a nevét őrzi a Duna bal partján „N á n a” helységnév. (Párkány-Nána)
	Fel kell a figyelmet arra a fontos körülményre is hívni, hogy a szóban lévő folyók későbbi eredetű nevei: „Dnyeper (Deneper) és „Dnyeszter” (Dineszter) ugyancsak sumér eredetűek és jelentésük egybevág az imént már megfejtett folyónevek jelentésével.
	D i n – e – b i r > d e n – e – p e r = Élet bírája. „D i n” (a t i n szó előzménye) = élet. Itt tudni kell még, hogy az archaikus sumér „i” a Gudea utáni időben (i.e. 23. század) rendszerint „e”-vé vált; a b > p hangfejlődéssel pedig már a sumér nyelvben gyakorta találkoztunk.
	D i n – e – i s – t a r > d i n – e – e s – t e r = Élet (és) halál meghatározója rendelője).
	Ez őstörténeti szempontból azt jelenti, hogy a sumérok k é t nagyobb hullámban és pedig egy korábbi – i.e. V. század előtti, és egy későbbi – egyelőre nem datálható – időben érkeztek a Kárpátok alá, majd a Duna – Tisza tájára.
	Ókor történeti szempontjából e folyónevek viszont azért jelentősek, mert megdöntik azt a hipotézist, hogy a sumérok, birodalmuk (az úri királyság) összeomlása (i.e. kb. 2000) után (de legkésőbb i.e. 1800 táján kipusztultak ,s maradványaik beolvadtak az utódnépekbe. Egyébként a sumérok (és a szubar, szabír népek) jelenlétét Belső-Ázsiában, i.e. I. évezredben, igazolják az ősi K o -m a r e z m (C h o r e z m) területén – Hérodotosz által közölt – nép és földrajzi nevek – amelyek javarészt s u m é r eredetűek.
	Nemcsak Belső-Ázsiában, de az I r t i s z torkolatánál, majd baskír földön és természetesen hazánkban is – találkozunk e nevekkel, amint azt korábbi tanulmányomban már leszögeztem. Marczali Henrik történelem könyvében „Somogy” honfoglalás-kori nevét „s u – m a d i a” néven jelöli meg – ezzel jegyzetben utal arra, hogy az szláv név. Holott e név a s u – m a ĥ – d i – a = Szent Magasztos (isten) fia, sumér névvel azonos. Vö. a Nippuri e – s u – m e h – d u templom nevével, melynek jelentése ugyanaz. Pótolhatatlan veszteséget jelent a magyar tudomány, de különösen az őstörténeti kutatás számára, hogy nyelvészeink nagy része nem ismeri nyelvünk ősforrását, a sumér nyelvet.

5.
	A „halál és élet urának” (őrének) isten-fogalmát más kifejezési formában is megtaláljuk régi nyelvemlékeinkben. „A sumér-magyar nyelvazonosság tárgyi bizonyítékai” (Bp. 1969.) című korábbi tanulmányomban rámutattam arra, hogy az 1055. évből származó Tihanyi Apátság Alapító-levelének „magyar szórványai” közelebb állnak az ősi sumér nyelvhez, mint a mai nyelvünkhöz. E szórványok megnyugtatóan és meggyőzően csakis a sumér nyelv alapján fejthetők meg.
	E becses nyelvemlékünkben két ízben is előfordul a „h u l u -o o d i” helynév, mely egyébként egy nagyobb birtoktestet jelölt a Balaton partján.
	Ennek a helynévnek sumér prototípusa:
	h u – l u – u – u d – i (h u l – l u – h u – u d – e –ből)
	Jelentése mai nyelvünkön: halál őre.
	Elemről-elemre:
		g u l ~ g a l > h u l ~ h a l = pusztulás, elmúlás, megsemmisülés
		l a vagy l u (l a l vagy l u l –ból) = teljes, teljesnek lenni
		h u l – l a l vagy h u l – l u = teljes pusztulás, azaz halál Vö. „halál” és hulla” szavainkkal
		ĥ u =g u  vagy g a –ból) = genitívusz
		u d (vagy a d(	= őriző (de atya is!)
		i vagy e 	= birtokos névmás egyes szám 3. személye, teljesen i n vagy e – n e
	Minthogy a sumér „u” ékjelnek „o” hangértéke is van, olvasata szerintem „H o l l ó d i” (sok ilyen családi név van!). A kutatók „Hollád” községnévvel azonosítják (ez szintén lehetséges).
		Olvasatunk különben hasonlít a „h o l l ó” szavunkhoz. Ez sumérul ĥ u l – ĥ u > hasonulással: h u l l u > h o l l ó.
		ĥ u l 	= elpusztít
		ĥ u 	= madár
	Jelentése tehát: pusztító madár.
	Ami a „halál” szavunkat illeti, ez a Halotti Beszédbe is előfordul a következő szöveggel:
	h a l a l n e k   h a l a l a a l   h o l z.
	ĥ a l – l a l – n e – k e   ĥ a l – l a l – a – ĥ a   ĥ u l – z u
	Az egyezés feltűnő! A sumér szöveg szó szerint: teljes pusztulásnak, teljes pusztulásával pusztulsz el. A szövegben ismeretlen szavak, illetve szóelemek: n e – k e vagy n a – k a = ő-neki, neki. 
	Ez sumér datívusz (de geitívusz is), ebből származik a „nak-nek” ragunk.
		h a (g a ~ g i, illetve a k a ~ k i – ből) = -val, -vel
		z u = te (személynévmás, egyes szám 2. személye)
	Már az eddig tárgyalt anyagból is megállapítható a sumér kifejezési formák gazdagsága, de ez a továbbiakból még fokozottabb mértékben fog kitűnni.
	Az előbb egyeztetett „h u – l u o o d i” helynévnek ekvivalense a Váradi Regestrumban (1208-1235) személynévként szereplő:
	„N u m   W o l o h o d”
Sumérul: n u – u m   w u l u   (m u l u)   h u – u d
Jelentése: nem létezésnek (azaz halálnak) őre.
Elemzése:n u – u m vagy n a – a m = n e m (tagadószó)
		m u l u vagy w u l u 	= létezés, vagy másként: 
		m a l u vagy w a l u	= létezés, létező, való
	Itt is hangsúlyozni kell, hogy az ékírásban m = w. a többi szó már ismeretes.
	Ennek a kifejezésnek értelmileg pontosan az ellentétje, de szerkezeti felépítés tekintetében vele azonos – a Benedek veszprémi ispán végrendeletében (1171) előforduló személynév:
	V o l o o d
Sumérul: w u l u   (m u l u)   -  h u -.u d
Jelentése: a létezés (vagyis az élet) őre.
	E személynevek eredetileg ősi sumér istennevek voltak. Tudjuk azonban, hogy a sumérok személynévként rendszerint annak az istenüknek a nevét vették fel, illetve használták, akinek segítségében leginkább bíztak. Ezek tehát voltaképpen óvó és védőnevek voltak.
	A fent tárgyalt szavakban főként az „a” és „u” (ennek olvasata „o”) hangzók változását figyelhettük meg. Ezért utalnunk kell arra, hogy F. Delitzsch (német) asszirológus, kit egyébként a „sumerológia atyjának” tartanak, nem az „a” hangzót hanem az „u”-t tartja az eredeti sumér alaphangzónak. Ehhez képest a n a – a m = n e m (tagadószó) eredetileg „n u – u m” volt, s nyelvemlékeinkben pontosan így is fordul elő!!!
M a – h a n ~ m u h – u n > m u – u n = menny (magas ég) a Halotti beszédben: m u n (az „u” ékjelnek van „ü” és „9” hangértéke is!) g a l – m a h – d i ~ g u l – m u h – d i = nagy, Magasztos (isten) gyermeke, a Tihanyi Alapítólevélben „H o l m o d i” , ami a sumér  h u l – m u h – d i –nak felel meg. 
	Ezek a lényegtelennek látszó nyelvjelenségek valójában igen komoly bizonyítékai a sumér-magyar azonosság tényének.
	A Tihanyi Alapítólevél „magyar szórványai” között még egy istenre való utalás állapítható meg:
	„a s a u u a g i”
	Sumérul: a š a – u – w a g e
	Jelentése: egyedül való (egyedül ő létező)
Elemzése: a š a ~ u š u (emesal forma: e š e) = egyedül, de lehet első is
		u = ó (u – n u – ból, e – n e helyett, rövidítés) 
		w a – g e (m a – g e)m vagy w u – g i (m u – g i) = levő, létező;
	A nyelvtanokból a „m a” vagy „m u” alak ismeretes, de később a „w a” vagy „w u” olvasat jött – amint látni fogjuk – előtérbe. Jelentése: levő, létező. A „g e” (g i), a sumér: „g e – e n” segédigéből (=lenni) hátsó lekopással jött létre.
	Ez a név is – valószínűen – keresztényi idők terméke, tehát nem valamely ősi pogány istenségre, hanem a keresztények „egyedül való” istenére vonatkozik.

6.
	Most pedig visszatérünk ama korábbi megállapításunkra, hogy a sumér nyelv kétféle szórendet használt, s ezek békésen megfértek egymással. Ennek illusztrálására a sumérnyelvből 2, illetve 3 példát mutatunk be. (d a d – t i – b i – r a, z i – u s – u d –  r a, u t – n a  - a b – i š – t i m). ezúttal a mai nyelvünkből vett 2 példán keresztül szemléltetjük, hogy az a kétféle szórend – amint ez a sumér prototípus elemzéséből kitűnik – ma is megvan nyelvünkben.
	Népünk ajkáról a csodálkozás kifejezéseként gyakran halljuk ezt a felkiáltást: 
	„A t y a    ú r i s t e n !”
	 Ennek sumér prototípusa: a t – h a (a d d a –ból) u r – u š – t e n.
	Ha ezt a szöveget – a mai szórendünkhöz alkalmazkodva – helyesen akarjuk értelmezni, úgy a szórendet teljesen meg kell változtatni és pedig a következőképpen:
Élet (t i n vagy t e n) - halál (u š vagy i š) őriző (u r) atyja (a t - h a)
	Ez tehát fordított szórend!
	Régi sírfeliratokon gyakran olvassuk ezt a szöveget: „Isten nyugosztalja!”
	Ez sumérul: „i š – t e – e n   n u g - u š – t a l – ĥ a”
Elemzés: I š – t e – e n 	= halál (és) élet ura
		n u g (n u – g a –ból rövidítés) = pihenés csinálás, vagyis „nyugalom”
		u š (š u –ból metatézissel) = neki
		t a l vagy t i l	= teljessé tenni
		ĥ a (ĥ e) > j a (j e)  optatívusz és felszólító mód = legyen
	A sumér szöveg szó szerint: Halál (és) élet ura (isten) pihenés csinálását neki (nyugalmát) teljessé tegye!
	Ez a szórend már mai szórendünkkel teljesen egyező!
	A már idézett tanulmányomban ezt a szórendbeli egyenetlenséget azzal magyaráztam, hogy a sumér kezdetben monoszillabikus (szótag) nyelv volt, s egy szótag-nyelvben a szórend nem bír különösebb fontossággal.
	Igen figyelemre méltó B. Hrozny (cseh) professzornak – a hettita írás megfejtőjének – az a megállapítása, hogy az ősi sumér nyelv kettős rétegezésű volt. (Ami talán úgy is érhető, hogy egy urali és egy altáji ősnyelvnek az ötvözete.)
	Nagy Géza, magyar történész viszont ezt az egyenetlenséget ugyanazon nyelvű, de egymástól távol élő népcsoportok külön nyelvfejlődésével, majd újra találkozásával (i.e. 3500) hozza összefüggésbe.

7.
	Végül még idekívánkozik az „esztendő” szavunk eredetének vizsgálata.
	A sumérek éber és áhítatos figyelői voltak a természetnek. Szóalkotásuk – melynek valóságos „művészei” voltak, javarészt ezen alapszik.
	Észrevették, hogy a zöld növényzet bizonyos idő múltán megsárgul, elpusztul. Ezt a sumérok így fejezték ki:
	S a r – g u l ~ š a r – g a l
Elemről elemre: š a r 	= zöld növényzet
		G u l vagy g a l	= elpusztul
Jelentése: a zöld növényzet pusztulása.
	Ez tehát a „sárgul ~ sárga” szavunk eredete.
	Tudták tehát, hogy a vegetáció elhal, elmúlik. Ezt más szóval így fejezték ki: u š vagy e š. Ez egyébként az „ő s z” (évszak) szavunk eredete. Azt is tudták, hogy a természet új életre kel, újjá éled. Ezt a t i n > t e n szóval jelölték. A természetelhalásának és újjászületésének folyamata azonban hosszabb időt vesz igénybe. Ezt az időszakot u d u (lekopással: d u) vagy u n u ~ u w u (m u ~ w u) szóval fejezték ki.
	Az itt felsorolt szavakat összetéve megkapjuk az:
	u š – t e n – u d u, illetve
	e š – t e n – d u összetett szót.
	Ennek jelentése: az elmúlás (természet halála) és az élet (természet újjáéledésének) időszaka.
	Ez tehát az „e s z t e n d ő” szavunk eredete.
	A mai nyelvünkben az „esztendő” mellett az „é v” szót is használjuk ez az általánosabb.
	Ennek a sumér megfelelője: az u m u ~ u w u, első lekopással: m u (w u).
	Jelentése: időszak, é v.
	Ennek „emesal” dialektusbeli változata: e w e (e m e), ami megfelel a mai éve, é v szavunknak.

8.
	Ezzel a rövid tanulmányunkkal az volt a célunk, hogy néhány ősi szavunk sumér egyeztetését bemutassuk, s így eloszlassuk tudományos köreinknek azt a téves hiedelmét, hogy a sumér-magyar azonosság tétele az „őstörténeti csodabogarak” közé tartozik, s – ennek kijelentése után – a „sumérkedést” végleg lezártnak kell tekinteni.
	Az a körülmény, hogy egyesek a Zsirai Miklós által említett régi nyelvekkel: etruszk, baszk, egyiptomi, zsidó, stb. – kísérelték meg – és itt hangsúlyoznom kell – nem egészen alaptalanul – egyeztetni nyelvünket, csak azt bizonyítja, hogy a magyar nyelv egyike a világ legősibb nyelvének.
	Tudvalevő, hogy a sumér kultúra és nyelv, vízbe dobott kőként terjedt el a korabeli népek tengerében. De tovább menve, ebből a kultúrából részesültek még a fiatal indogermán népek is. Ezt C. Antran francia asszirológus – aki igen sokat fáradozott azon, hogy a sumér rokonság „dicsőségét” az indoeurópai népek számára megszerezze . így ismer el: „az indoeurópai kultúra alapja nagymértékben, a sumér kultúra!” IIyen irányú kutatásokat folytattak az angol, német, orosz és amerikai utósok is, eleget téve népük iránti kötelességüknek.
	Ám a magyar tudományos körök a sumér-magyar kapcsolatok beható vizsgálatát – bár erre minden alap megvolt – érthetetlen okból mellőzték. Papp László, kitűnő magyar nyelvészünk, „A sumér-magyar kérdés” című (1970) dolgozatában kénytelen elismerni, hogy a „magyar tudomány a felszabadulás óta különösen, de – az egy Varga Zsigmond kivételével – már az első világháború óta – elhanyagolta a sumér kérdést.” És ez így van, manapság is! Jól lehet a magyar tudomány oly kitűnő képzettségű és kimagasló tudású „nyelvészgárdával” rendelkezik, hogy ha ez e kérdés megoldására „ráállana”, meggyőződésünk, hogy rövidesen igen jelentős és gazdag eredményeket tudna felmutatni.
	Természetesen, mint a tudományos kérdéseket általában, úgy a sumér kérdést sem szabad megközelíteni „előítélettel”. Nem lehet ilye fontos, nagyhorderejű – s az egész tudományos világot „par excellence” érdeklő – tudományos kérdést egy kézlegyintéssel, vagy egy csak tekintélyre alapozott: „badarság” szóval elintézni.
	Erre feleletül el kell mondanunk m é g a következőket.

9.
	Az őstörténet közismerten komplex tudomány. segédtudományai között kétségtelenül a „nyelvészetet” illeti a vezető szerep. Nyelvünk ősi szavai valóságos történelmet mondanak el, és csodálatos tanúbizonyságot tesznek ősi kultúránk és a magyarság közelebbi és igazi eredete mellett. 
	Elől idézett tanulmányomban foglalkoztam első fejedelmünk: „Álmos” nevével és bebizonyítottam annak ősi sumér eredetét. A nagyobb bizonyosság kedvéért vizsgáljunk meg néhány nevet – első fejedelmünk családfájából – vajon ezek is sumér eredetűek-e? 
	Anonymus: „Gesta Hungarorum” című krónikájában – amelyről fel kell tennünk, hogy valamely régebbi krónika alapján készült, a következő ilyen neveket találjuk.
	1. u g e k – nobilissimus dux – Álmos atyja
	2. e u n e d u b e l i a n i – d u x – Emese atyja
	3. e m e s u – u g e k felesége: Álmos anyja
E z e k   m i n d   j ó   s u m é r   n e v e k !
	E neveket vizsgáljuk meg egyenként, elemről-elemre.
ad.1.)  u g e k: sumérul: u g – e k e > u g – e k
		u g 	= nép
		e g e > e k e > e k (i g e –ből hátsó lekopással) = úr, uralkodó
 	Jelentése: a nép ura (fejedelme)
ad.2.) e u n e d u b e l i a n i 
	– sumérul: e n e – d u – b i – i l – i – a n – n i
		e n e ~ e n 	= úr, uralkodó
		d u	= gyermek
		b i – i l – i > b e l – i (i b b i – i l – i –ből) = úr, király, szó szerint: az ég (isten) fia.
	Dávid Antal fent idézett művében utal arra, hogy a sumérok nemzeti istenének: e n – l i l –nek, a levegő urának – közismert neve volt, a „b é l” = ú r (király).
	Vö. B é l > P é l helységneveinkkel, valamint az ugyanebből származó Peleske, Pilis földrajzi nevekkel.
		a n = ég vagy isten, a n – n i vagy a n – n a, ennek genitívusz.
	A név teljes jelentése: uralkodója az ég urának (királyának) gyermeke.
	Értelmezésünk helyességét alátámasztják az ún. sumér királylisták, ahol is több hasonló nevet találunk.
E n: m e – e n – d u – a n – n a = ú r: az ég (a n – n a) királyának (m e – e n) gyermeke (d u).
E n: m u – e n – g a l – a n – n a  = ú r: az ég királyának gyermeke (g a l)
E n: m e – e n – l u – a n – n a = ú r: az ég királyának embere ( l u)
E n: s i b – z i – a n – n a = ú r, az ég kegyes (z i) pásztora (s i b)
E n: g e – d u – a n – n a = úrnő: az ég urának (g e) gyermeke (du)
	 Ez utóbbi már nem király, hanem holdisten főpapnője volt – Úr városában – (i.e. III. évezred közepén), de viszont a király leánya.
	Leonard C. Volley, angol régész Ú r városának feltárója megemlíti, hogy a suméroknál szokásban volt, hogy a király leánya lett a „holdisten főpapnője”.
	Ezt fogjuk látni a következőkben is.
ad.3.) e m e s u sumérul: e m e – š u = kegyes anya, de a sumér szótárak (Deimel) szerint = papnő, főpapnő (e m e š)
		e m e 	= anya
		š a g (š u g, š i g) lekopással š a, š u, š i = kegyes, tiszta
	minthogy e m e s e is uralkodó (dux) leánya volt, kétségtelen, hogy a régi sumér hagyományokhoz híven, főpapnői tisztet töltött be.
	Így neve tulajdonképpen „egyházi méltóságot” fejez ki.
	Anonymusnál a „dux” fejedelmet jelent (Almus: primus „dux” Hungarioe). Mondhatjuk tehát, hogy az itt tárgyalt ősi magyar „fejedelmi” személyek, valamint Álmos fejedelem neve is, a fentiekből kitűnően, egytől-egyik j ó  s u m é r   n e v e k 
	Ha ez így van – már pedig így van- akkor ez nemcsak egyszerű nyelvészeti bizonyítéka a sumér-magyar azonosságnak, hanem tanúbizonysága egyben a magyarság sumér eredetének is!
	Az összehasonlító nyelvtudomány szerint a nyelvrokonságnak legfontosabb ismérve: a lexikális (szókincsbeli) és grammatikai (nyelvtani) egyezés. Ezek a kritériumok legjobban megfigyelhetők a mondatokban. Már pedig nincs és nem volt a világnak olyan élő vagy holt nyelve, amellyel a hangtörténet alapján egész magyar mondatokat lehetne – minden különösebb nehézség nélkül – egyeztetni.
	Ilyen  nyelv csak egy van – és pedig az ősi sumér nyelv. Ez – a sumér magyar azonosságnak – minden kétséget kizáró – legnagyobb bizonyítéka.
	Budapest, 1970, december 1.

	Dr. Novotny Elemér
Budapest, XIII. Kárpát u. 13.

A Tihanyi Apátság Alapítólevele 
- egyik legrégibb nyelvemlékünk -
(1055)

	Ez a nyelvemlékünk 1055. évben kelt. Tartalmazza I. András magyar király által alapított tihanyi Benedek-rendi Apátság részére adományozott birtokokat, s annak határait. Az oklevél hitelességéhez kétség sem fér!
	Az oklevél latin nyelven íródott. Nyelvészeti szempontból – kiemelkedő fontosságúvá – a latin szövegbe beágyazott „magyar nyelvű szórványok” teszik.
	Vegyük ezeket sorra.

1.
	Az első „magyar szórvány”
T i c h o n
	Ez a mai nevén: T i h a n y, amint a címben is szerepel. A név a későbbi latin nyelvű oklevelekben: Tikhon, Tikoniensis, Tichoniensis. Tehát ezekben a: k, kh, ch írás váltakozik, majd „h”-ban állapodik meg. Ez a hangváltozás a sumér hangfejlődéssel egyező: g vagy k > ĥ h.
	A név sumér prototípusa (ősalakja):
T i – k u – u n u
	A sumér szöveg elemről-elemre:
		t i (t i l – ből)	= élet
		k u	= fényes, tiszta, kegyes, szent
	Jules Oppert (francia) az „e m e – k u” szóval kapcsolatban utal arra, hogy a „k u” imádást is jelent, ezért „szent” értelemmel kell fordítani – tehát „szent nyelv”;
		u n u 	= ház, lakás
	Pl. u d – u n u = Nap (világosság) háza, egyébként „Larsza” város ősi neve. A magyar helységnevek között megfelelője: Adony község.
	Tihany jelentése: Szent (kegyes) élet háza.
	Nyelvészeink – a sumér nyelv ismerete nélkül – a szláv Tichomir, Tichoslav személynevekekkel hozták etimologikus kapcsolatba a nevet. A szláv nyelvben azonban a  kezdő „t i”  szótag  „t y i” – nek olvasandó, és ejtendő. Sokkal inkább elfogadható a fenti megoldás, mert hisz Tihany volt a szerzetesrend Apátságának kolostora és temploma, s itt valóban szent (kegyes) élet folyt.

2.
B a l a t o n
Sumérul: b e l – s u
	Ennek két eredeztetését ismerjük éspedig a szláv „b l a t o = sár” és a sémi „b a l a t u”, jelentése „é l e t”.
	Szerintem mindkét megfejtés – csak alaki hasonlatosságon alapszik. Kutatásaim szerint – már a rómaiak – majd az avarok idején e tő elnevezése: P e l s o ~ P e l y s o (P e j s o) volt, aminek etimonja B e l – s u = B é l (isten) v i z e. 
	A B é l (Béla) változatai: B u l a - B a l a. pontosan ezeket a neveket találjuk a „Tihanyi Apátság alapító” levelében: B u l a - t i n > B a l a – t i n, ahol is a t i n > t i n tavat jelent (B é l – t a v a).
	Mindez azt a feltevést támasztja alá, hogy a római foglalás előtt – a Dunántúlon sumér (esetleg (szabír) etnikumú népek laktak.

3.
P e t r a 

4.
F u k
	Ezt a szórványt a kutatók azonosítják a mai Siófok helynév második tagjával.
	Sumér ősalakja (prototípusa) és fejlődése:
	b u – u g u > b u – u k u > p u – u k u >f u k u > f o k
	Ez tulajdonképpen a: b i – i g i > b e – e g e = f e j, f ő felső része, eleje jelentésű szónak „u” hangzós változata, ahol a „g” fejlődés „k”-nál megrekedt, szemantikailag egybevethető, a várfok hegyfok szavakkal, ahol is a fok szó a vár vagy hegy kiemelkedő felső részét jelenti.

5.
H u l u o o d i
	E nyelvemlékünkben két ízben is előfordul a Huluoodi helynév, mely egyébként egy nagyobb birtoktestet jelölt a Balatonnál. A helynév sumér prototípusa:
Ĥ u l – l u – ĥ u – u d – i
Jelentése: h a l á l   ő r e
	Ez valamelyik „Sorsmeghatározó” (Namtar) isten, valószínűleg: N á n a – I s t á r neve, amit ősi sumér szokás szerint, mint óvó és védő nevet személynévként is használták.
	Elemzés: 
	g u l vagy g e l > h u l > h a l = pusztulás, megsemmisülés
	l a vagy l u (l a l > l u l –ból) = teljes, teljesnek lenni
	a két szót összetéve: ĥ u l – l a l vagy h u l l u = teljes pusztulás, azaz h a l á l.
	Vö. a mai „halál” és „hulla” szavainkkal.
		ĥ u (g u vagy g a –ból)	= genitívusz eset
		u d vagy a d	= őriző (de Atya is)
		i vagy e (teljesen: i – n i vagy e – n e) = övé (z birtokos névmás egyes szám 3. személye)
	itt is az „u” = „o” ;olvasata tehát: „h o l l o d i”, sok ilyen magyar családi név van. A kutatók „H o l l á d” község nevével azonosítják. (Ez szintén lehetséges.)

6.
T u r k u
	Ez a szavunk két sumér szóból tevődik össze:
		t u r (d u r –ból)	= bejárat
		k u (g u –ból)	= hely
Jelentése: bejárati hely

7.
Z a k a d a t
Sumérul: z a – k a d – d a- a t u
	A nyelvemlékben kétszer fordul elő – egyébként igen gyakori földrajzi név hazánkban. Mai néven S z a k a d á t.
Jelentése: h a t á r k ő, szó szerint: két őriző köve. Más sumér változata: z a – k u d – d u – u r – r i, azonos jelentéssel. Az elnevezés onnét származik, hogy a sumér határköveken az Isten és király, tehát két őriző (pásztor) képe volt látható. Ezek őrizték a határokat, s ezért volt szent és sérthetetlen úgy a kő, mint a határ.
Elemzés: z a	= k ő
		k a d – d a vagy k u d – d u = kettő (k a s – d a –ból, előre ható hasonulással)
		a t u és u r	= őriző (Halevy szerint, is!) a t u a sumér u t u változata

8.
A r u k
Sumérul: a – a r – k u > a – a r – u k
Elemzés: a	= v í z
		a r 	= m e n é s, folyás
		k u vagy k i	= h e l y
Jelentése: víz folyásának helye

9.
S e g
	Lásd a 76. számnál.

10.
U r s a
Sumérul: u r – š a vagy u r – š i
	Szintén helynév. A kutatók kapcsolatba hozzák: Ö r s, Ö r s i helynevekkel. Szerintem ez eredetileg méltóság, majd személynév volt. Jelentése: Kegyes pásztor (őrÖ. A teljes sumér név: u r – š u – u r u = a városállam kegyes pásztora (őre).
	Anonymus „Gesta Hungarorum” című krónikájában (1200 körül) pontosan így szerepel, mint honfoglaló vezérnév.
Elemzés: u r vagy s i b	= őriző, pásztor
		š a – š s i – š u (š a g –ból) = városállam
		k a l – a m – m a 	= ország

11.
Z i l u   k u t
Sumérul: s i l a   k u t
Elemzés: s i l a 	= ú t
		i g u – t a > g u – t a > k u t a = k ú t
	a képírás útján fejlődött sumér nyelvben az „i g u” szó nemcsak szemet, tekintetet, hanem könnyet és forrást is jelentett (fontaine). Ez a francia nyelvben k u t a t is jelölt. Jelentése: víz forrásának helye.

12.
K u e s   k u t
Jelentése: köves kút

13.
K e r t   h e l
Sumérul: k i r – t (i) – g i – (k i)
Elemzés: k i r	= bekerít, kör
		t i (t i l) 	= befejez, teljessé tesz (Halevy)
		g i (k i)	= hely
Jelentése: bekerített hely, vagyis: kert hely.

14.
k o k u   z a r m a
Sumérul k u – u k u   z a – a r – m a
Elemzés: k u	= k e g y e s
		u g vagy u k u	= n é p
		z a (z a g – ból)	= s z e n t
		u r u 	= v á r o s 
		m a d a 	= f ö l d
Jelentése: szent város földjének kegyes népe.

15.
K e u r i s   t u e

16.
F e k u   v e i e z e 

17.
P u t u   w u   e j e z e 
Új sumér: p u t u – w u – e g e – z e (e t(   k e – e n e š
Régi sumér: p a t a – m u – i g i – z i – (e t)   k i – i n – i s – e

	A „p a t a – m u   E n – l i l – k e” kifejezés gyakran szerepel az ékiratos táblákon. A szakirodalomból pedig  ismerjük a  P a t –  e n – z i, P a t – e – z i vagy csak röviden „E n – s i” kifejezést, mint a sumér papkirályok címét. Itt tudni kell, hogy az ősi sumér jogszokások szerint az ország legitim uralkodója csak az lehetett, aki E n – l i l istentől Nippurban – főpapja útján – az uralomra megbízást nyelt, pontosabban, akit az „néven nevezett”. Ez sumér kifejezéssel:
P a d - d a – m u > p a t a – m u, előreható illeszkedéssel: p u – t u – m u. (vagy i g a z   ú r).
	Szemantikailag (jelentéstailag) ez teljesen egyező a sumér királyok e n – z i címével.
	A „p u t u   w u   e j e z e” = néven nevezett kegyes (igaz) úr, tehát ugyanannyit jelent, mint a sumér: P a t – e – z i, vagyis uralkodót, királyt.
	Ehhez kapcsolódik az – e t – latin kötőszóval a

18.
K n e z
	Itt nyilvánvalóan hangkiesés (elízió) történt. Olvasata: k e n é z. minthogy a sumér „s” a magyarban is sok esetben „z”-vé változott – a sumér prototípus:
	Eredeti alakja, k e – e n – e š – e, k i – i n – i š – e
Jelentése: K i – e n (E n – k i) 	= isten gyermeke
		e š (u š – i š)	= gyermek, vér, ivadék
Szó szerinti jelentése egyezik a k i – i n – g i r > k e – e n – g e r régi sumér népnévvel. A királylisták szerint a II. Ú r i dinasztia egyik királya E n – t e m e n – a kortársa:
	L u – g a l   K i – i n – i s – e   d u - d u
	Minthogy úgy a sumér, mint a fenti szövegben ez a szó az uralkodói cím (l u – g a l, P a – e – s i) után következik, valószínű, hogy mindkettő a király főpapi funkciójára utal. Ezt alátámasztja az is, hogy a magyarsággal érintkező szláv népek „pap, fejedelem, Fürst” jelentéssel vették át a tárgyalt szót. Már elől is említettem, az a szó helyneveinkben: Kenese, Kenéz, Kinizsi, Kanizsa, formákban fordul elő.

19.
L u p a
Sumérul: i l – l u   i b – b a > l u – i b a > l u – b a > l u p a
Elemzés: i l l u > i l	= é g
		i b i > i b	= f i ú
Jelentése: az É g   f i a 

20.
G a m a s
Sumérul: i g i – m a s > g i – m a s > g a m a s
Elemzés: i g i > g i (g a)	= ú r (szemet nyitó, azaz úr)
		m a s	= f é n y e s
Jelentése: f é n y e s   ú r

21.
Z i g e t   z a d u
Sumérul: s i g – i d -   z a d u
Elemzés: s i g	= megtölt, meghord
		i d vagy i	= v í z
		z a d u	= h e g y
Jelentése: a víz töltése, hordaléka = sziget

22.
G i s n a u – helynév
Sumérul: G i – i š – n a – g u
Elemzés: g i - i š vagy d i - i š	= ú r
		n a (vagy n u)	= nagynak lenni, kiemelkedni
		g u (g e) lekopással „u” = adjektívum képző
Tehát: n a – g u vagy n a – u 	= nagy, magas
	Ezt a helynevet K i s b é r község nevével azonosíthatják a kutatók. Miután: k i – i s (g i – i s – ből) = ú r; b a r = fényes, ennek jelentése: Fényes úr.
	Azt, hogy ki ez a fényes, illetve nagy úr, megmondja a község régebbi neve: A p á t i (Ki s b é r – a p á t i), vagyis a Tihanyban székelő „A p á t”. nyelvemlékeinkben előfordul a: „d i – i s” változat is: D i s – n a – a z a g = disznaaszó.
	Sumérul: D i – i š – n a – u – a z a g
Az eddig ismeretlen „a z a g” szó jelentése: fényes, tiszta, szent. Szó szerinti jelentése: Szent (vagy fényes) nagy úr.
	Ez nyilvánvalóan még magasabb egyházi vagy világi méltóságot jelölt. Ma már pontosan azonosítani nem tudjuk.
	
23.
F i z e g
Sumérul: b i – s e g
		b i	=fényes, tiszta
		š a g > š u g	= v í z
Jelentése: fényes, tiszta víz

24.
M u n a r a u   k e r e k u   és   m u n a r a u   b u k u
Mindhét határ megjelölés a „g i s n a u” apátsági birtokra vonatkozik. Szerintem úgy a „k e r e k u” , mint a „b u k u” helységnevek, jelzős formái. Tehát k e r e k – i, f u k – i,  a  m u n a r a u –  m o n - a r a u szó sumér megfelelője:
M u – n a – a r a – u 
Ez, elemről elemre: m u	= m a g (S. LAngdon szerint)
	n a 		= k ő
		a r a – u	= ő r ö l ő
Szó szerint: m a g o t   ő r l ő   k ő vagyis m a l o m. šö. A népies „m ó n á r” szóval, ami malomgazdát jelent.
	A m o g y o r ó szó hasonló a fentiekhez.
M u – g u r – u vagy m u – u n – g u r – u = kerek magú =(magja kerek). 	m u	= m a g
		u n (u – n u)	= ö v é
		g u r	= k ö r b e m e n ő, körbeforgó, vagyis k e r e k.
Jelentésük: a kereki és foki malom.

25
U l u u e s   m e g a   i s
Sumérul: u – l u – e s   m e – g a – e
Elemzés: u – l u	= távoli, régi, ő s
		e s	= többes jel
		m e (m u)	= rendelet, előírás
		g a > h a	= tesz, csinál
		e (e n e) 	= ő
Jelentése: a régiek, ősök megyéje (régi m e g a), rendeletet, előírást csináló (hely).

27.
F i z e g   a z a a (g)
Sumérul: b i – s e g   a z a a
		b i	= fényes, tiszta
		s a g > s u g	= v í z
		a z a g 	= s z e n t
Jelentése: t i s z t a, s z e n t  v í z

28.
B r o k i n a   r e a 
Sumérul: b a r a k i n a   r e a
Elemzés: b a r a 	= s z e n t é l y
		g i n a > k i n a	= igazi, valóságos
Jelentése: i g a z i   s z e n t é l y

29.
K u r t u e l   f a

30.
H u r h u
Sumérul: h o r h u > h u r h i > h o r = h e g y

31.
M o r t i s
	Lásd. a 37.-nél!

32.
S a r f a u
Sumérul: s a r   f u 
Elemzés:	s a r 	= forrás
		p u	= f ő
Jelentés: f ő   f o r r á s
F e g ü > f e h ü > f e ü = f ő

33.
E r i   i t u r e a 
Sumérul…U e r i – i d – d u – e – r a
Elemzés: e r i	= eredet, nemzés, származás
		i d – (i t)	= v í z, f o l y ó
		e r a		= latívusz (e- n e – r a ból), amely hangátdobással (metatézis)  lett  „r e á”
Jelentése: a folyóvíz eredetéig

34.
O h u t   c u t a   r e a
Jelentése: ö r e g (ó) k u t r a

35.
H o l m o d i   r e a
Sumérul: g u l – m u h – d i – a   e – r a
	vagy g u l – m a h – d u – a   e – r a
Elemzés: g a l (g u l)	= n a g y
		m u h	= m a g a s z a t o s
		d u	= g y e r m e k
Jelentése: a nagy magasztos (isten) gyermeke

36.
G n i r   u u e g e   h o l m o d i a   r e a
Sumér szöveg: g e – n i – i r   w u – e g e  G u l – m u h – d i – a
Régibb forma: g e – n i – i r    m u – ói g i   G a l – m a h – d u  a
A sumér szöveg elemről-elemre:
		g e	= e g y, első (e g e –ből első lekopással)
		n i – i r	= fejedelem (n i m – g i r összevonása)
		m u – w u	= ő, övé, de lehet „nevezett” is
		i g i >e g e	= ú r, uralkodó, tekintő
		g a l > g u l 	= n a g y
		m a ĥ > m u ĥ	= m a g a s z t o s (Isten), m a > m u – ból
		d u > d i	= g y e r m e k
A szöveg áttéve mai nyelvünkre: Első fejedelem ura (nevezett úr) „G a l – m a ĥ – d i a” = nagy Magasztos gyermeke.
	Itt fel kell hívni a figyelmet, hogy a sumérok: 
M a h = Magasztos címmel mindig a legfőbbnek tartott istenüket tisztelték meg.
	E l – l i l (E n – l i l) istennek volt a címe.
	Vö. I s i n (I z i n) sumér városállamban:
	E – g a l – m a h = Nagy Magasztos háza (temploma)
	K a – d i n – g i r –ben, B a b – i l i –ben: E – m a ĥ
	Ú r városállamban pedig: E – n u u n – M a ĥ
	Már említettem, hogy a sumér nyelv fejlődésében a „g” hangzó „ĥ – h” útján igen gyakran lekopik. Ezért a „G a l – m a ĥ – d i” név is „A l m á d i”-ra változik. Ma is van ilyen név a Balaton nyugati partján: Balaton-Almádi.
37.
M o r t i s   u u a s a r a   k u t a   r e a
Elemzés: m o r t i s (a m u r u – ból) = p á s z t o r
		u u a s a r a 	= v á s á r
		i g u – t a > g u – t a > k u – t a = k ú t
Jelentése: pásztorok kútja

38.
N o g u   a z a h   f e h e   r e a
Sumérul: n u – g u – a z a g   b e – e g e
Elemzés: n o g u > n a g u > n a u = nagy, magas
		a z a h > a z a g	= fényes, tiszta, szent
		f e h e	= fej, fő
Alakulása: b i – i g i / b e – e g e > p e – e g e > f e – g e > f e h e > f e j e > f e j (főnév)
Jelentése: nagy, szent (fényes) ú r, 
		Határt megjelölő helynév

39.
C a s t e l i c
Sumérul: g a s u – t i l – u – k e
Elemzés: g a s u > g a 	= ház
		t i l > t i l – u	= körülzárás
		k e (k i) – g i > g e	= hely, föld
jelentése: körülkerített hely (telek) és ház = kastély

40.
F e h e r u u a r u   r e a   m e n e h   h o d u   u t u   r e a
Sumérul: b i – g i l – i r   u b a r u   a r a   m e – e n    g a – a d u    u d u ( u t u) m e – e n – e g – r a
 Elemzés: b i – g i (b i l – g i)	= fény, tűz
		Iir	= áraszt
Jelentése: fényt árasztó, vagyis = f e h é r
		u – b a r u 	= vár (főnév), védés, oltalmazás (R. Labat)
		u (k u – ból)	= hely
		b a r	= körülvesz
Jelentése: körülvett hely, vagyis v á r
		r e a (e – n e – r a –ból) = r á (latívusz)
		m e n e h (m e – e n – e – g e) > m e – n e g > m e n e h > m e n ő = m e n ő
		h o d u / g a – a d u > h a d u	= h a d
		g a – a b	= ellene
Jelentése: ellene menés, hadba menés
		u t u 	= ú t
		u (k u – ból)	= h e l y
Jelentése: menés, járás helye, azaz = út
Jelentése: Fehérvárra menő hadi útra

41.
P e t r e   n e z i a   h e l   r e a
Elemzés: p e t r e 	= P é t e r
		z i – e n – a – g a > z e – e n – a – j a > z e n a j a > z e n e j a >z e n i a = s z e n t
		z i (š i)	= kegyes, tiszta
		e n vagy e n – t u g (i n – e n)	= tekintő, s z e m
		g e – g i (k e – k i)	= h e l y, f ö l d
		e r a	= r á
Jelentése: Péternek a szentnek a helyére (földjére).

42.
F o t u d i

43.
A r u k   t u e
	Lásd a 8. számnál

44.
K a n g r e a   v i a
Sumérul: k a – a n – g a r vagy többes számban k a – a n – g a r – e s (Az „s” többes jel, jelentése: s o k)
	Amint a latin szöveg megjelöli, ez ú t n é v, egyben birtokhatár. Itt is kiesett a második magánhangzó, a „z” véghangzó előzménye: „s”. Olvasata tehát: K a n g a r e s. 
	A sumerológia úttörői megállapították, hogy a sumér nép legrégibb neve: K i – i n – g i r, vagy K e – e n – g e r (Oppert, Delitzsch).
	K i – i n vagy K e – e n (I n – k i, E n – k i) istennév. Jelentése: Alsó világ (K i) föld és vizek u r a. egyébként ő a sumérek teremtő istene, az isteni triász harmadik tagja.
	G i r >G e r vagy G a r = gyermek, nemzett (F. Delitzsch teremtmény-nek fordtja).
	Jelentése tehát: K i – e n (isten) gyermeke.
	A „K e – e n – g e r” mélyhangú változata, a „g a r”-hoz előreható illeszkedéssel: K a – a n – g a r.
	Ehhez képest a „k a – a n – g a r” többes száma:
K a – a n – g a r – e š
	Megkaptuk tehát a „K a n g r e z” név eredeti alakját. Az oklevelekben előforduló „k a n g r e z – K a – a n – g a r – e s – v i a azt jelenti, hogy a
	A „k e – e n – g e r” többes száma: „K e – e n – g e r – e k e (vagy K e – e n – g e r e š) = E n – k i   g y e r m e k e i.
	Ez utóbbit teljesen azonos formában megtaláljuk „Benedek veszprémi ispán (comes) 1171. évben kelt végrendeletében, mint terra: „K e n g e r e k” – et.
	Jelentése itt is: sumérok, azaz magyarok földje.
	Ezek p e r d ö n t ő bizonyítékok
	Megjegyzem itt, hogy a „k e – e n – g e r, K u – u n – g u r, K a – a n – g a r” sumér népnévvel feltétlenül etimológus kapcsolatban állnak a Hungária, Hongrois, Ungheria, Ungarn ország nevek, amelyek különféle nyelveken „Magyarországot” jelölik.

45.
L e a n   s i h e r
Sumérul: g i l – e – a n – s u
Elemzés: g i l > k i l	= leány
		e – (e n e –ből)	= ő
		a n (e n alakpárja)	= úr, tekintő
		š u (š a g) 	= tiszta, kegyes
Jelentése: kegyes (tiszta) tekintetű leány

46.
A r u k   f e e
	Lásd 8.-nál

47.
L u a z u   h o l m a
Sumérul… l u h – a – z u -   h u – l u – m u
Elemzés: l u g (l a g –ből) > l u h = lő, jelentése: húzó, vonó, mely egyben menést, járást is jelent.
		a – z u	= tudó, értő, ismerő
Jelentése: lóhoz értő, vagyis l o v á s z
H o l m a
Sumérul: h u – l u – m u > h u l – m u
Elemzés: h u vagy h u – l u	= f ö l d, h e l y
		l u (névmás)	= ö v ő, ő
		m u > m a	= magas (R. Labat)
Jelentése: magas föld, domb, h a l o m

48.
E k l i (latin: Ecli)
	Itt is hangkiesés történt. Teljesen E k – i l i vagy E k – e l i.
	Sumér formája: E k € - i l – i (E g e vagy I g i – i l i –ből)
	Jelentése: Az „É g – u r a”. tehát isten név, amit személynévként használtak. A kutatók szerint dinai rév (ad portum: E c l i). tehát a személynévből helynév lett: Ekel vagy Ekil. Ma is van ilyen helységnév: E k e l (Komárom megye).
	Itt fel kell hívnom a figyelmet arra, hogy ebben a nyelvemlékben sok a magánhangzó kiesés. A magyar nyelv éppúgy mint a sumér – nem szereti a mássalhangzó torlódást és mérsékelten alkalmazza az elíziót.
	Ebből arra lehet következtetni, hogy ezt a nyelvemléket – nem magyar, hanem idegen ajkú szerzetes foglalta írásba. Ennek az a hátrányos következménye, hogy – amint megállapítottam, - a nagy gyakorlattal és tudással rendelkező nyelvészeink is, nem egyszer esnek szófejtésük során.
	
49.
F i d e m s i
	Az oklevél nem mondja apátsági birtoknak, hanem annak határát jelölő „t e r r a”. e névnél is elízió (hangkiesés) történt. A helyes olvasat szerintem:
F i d e m e s i
	A kutatók Csepel szigetére helyezik, azonban másutt is vannak ily helynevek.
	A történeti sorrend:
	F i d e m e s, F e d e m e s, F ö d é m e s
	Ezt a nevet két részre kell bontani és pedig:
	a.) F i d és
	b.) E m e s i (e m e s)
	a.)  f i d > f e d >f ö d hangfejlődésből láthatjuk, hogy itt a mai „f ö l d” (terra) szavunk archaikus alakjával állunk szemben, amit ma is „f é d – f ő d”-nek neveznek. Az egyike a legősibb szavainknak.
	„Sumér – föld”, mint a folyami kultúrák földje ismeretes. Ezek a k e z d e t i kultúrák, a folyó földjén vagyis a partján alakultak ki. A folyó partja volt – eleinte – a művelés alá vett föld.
Sumérul: b i – g i – i d	= folyó partja
Elemzés: b i (névmás)	= ö v é
		g i – g e („g u” is, vagy k i – k e) = p a r t, hely
		i d	= f o l y ó
Alakulása: b i – g i – i d > p i – g i – i d > f i – g i – i d > f i – h i – i d > f i – i d > f í d.
	Érdekes, hogy már a korai nyelvemlékeinkben is (1047) találkozunk a fejlettebb „f e l d” formával, ami nyilvánvalóan – f e h i d > f e j i d >f a j d > f e l d – alakulással jött létre. Ez is igazolja azt a megállapításomat, hogy a nyelvfejlődés nem volt egyenletes.
	b.) Az „e m e s i” szó sumér prototípusa: e m e š i = kegyes anya.
		e m e 	= a n y a 
		š i, š u, š a (s a g –ból) = kegyes, tiszta, fényes
A Deimel szerint: „e m e š” 	= papnő, főpapnő.
	Ez összhangban áll a szó szerinti fordításommal. Ilyen értelemben ez a szavunk kiveszett. Megtalálható azonban az „e m s e” szó anya- és nőstény sertés jelentéssel. 
	A fentiekhez képest az oklevelekben szereplő:
F i d e m s i
Tehát azt jelenti, hogy f ő p a p n ő   f ö l d j e.

50.
A r u k   t u e
Lásd a 8. számnál.

51.
P & r e

52.
B a g a t   m e z e e
Sumérul: m e – s u
Elemzés: m e	= r u h a 
		u (k u –ból)	= föld, hely
jelentése: a föld ruházatát jelöli, vagyis m e z ő

53.
A s a u u a g i
Sumérul: a s a – u – w a g e
Elemzés: a s a >u s u 	= egyedül, de első is
		u (u – n u – ból) e – n e helyett = ő
		w u – g e (m a – g e) vagy 
		w u – g i (m u – g i) 	= levő, létező
Jelentése: egyedül való (egyedül ő létező)

54.
O p o u d i

55.
L o p d i
Sumérul: i l i – i b i – d i – a > l i – i b i – d i – a > l e – e b e – d i – a > l e – b e – d i > L e b e d i
Elemzés: i l i > i l 	= é g (menny)
		d i	= g y e r m e k
Jelentése: az Ég (úr) f i a (gyermeke)
	A Lopdi név halastavat jelöl. A Lebedi névnek besenyő vagy kun változata.

56.
B a l u u a n a
Sumérul: b a l u – h u – a n a
Elemzés: b a l (b é l) 	= B á l isten
		h u  (g u – g a –ból) 	= genitívusz eset
		a (a n helyett) 	= ő, övé
		n a	= k ő
Jelentése: Bál – nak a köve (B é l köve)
B á l v á n y szavunk eredete.

57.
A u i
Sumérul: a – u l a > u – l a 	= hely

58.
E l e u n i   h u m u k
Jelentése: régi (előd) h o m o k

59.
H a r m u   f e r t u

60.
R u u o z   l i c u

61.
(h) a r m u h i g

62.
I o h t u k o u
Sumérul: hg u h – t u k – k u
Elemzés: g u (g u h többes szám) = marha, marhák
		t u g > t u k > t u h = pihenés
		k u 	= hely
Jelentése: m a r h á k   p i h e n ő   h e l y e 

63.
B a b u   h u m c a
Sumérul: p a b – h u m c a 
Elemzés: p a b > p a p	= atya (R. Labat)
		H u m u g 	= homok
Jelentése: p a p i   h o m o k

64.
O l u p   h e l (r e a)ú
Sumérul: u l – u b – g e – r a
Elemzés: u l – u b > u l – u p > o l u p (később Alap) = ú r, uralkodó – az U b – u l név fordított változata.
		G e – g i (k e – k i)	= föld, hely
		L u (l i , a l)	= ő, övé
Jelentése: ú r   f ö ld j e

65.
C u e s t i

66.
C u l u n (latinosan: culum, és predium is)
Sumérul: K u l – u n u vagy K a l – a n
Elemzés: k u l vagy k a l (g a l –ból) = gyerek
		A n – u n u	= É g vagy Égisten
Jelentése: Ég gyermeke vagy Égisten gyermeke
	Dávid Antal magyar asszírológus szerint a sumérok az Őg vagy isten gyermekének nevezték és tartották magukat. (Babilon és Assur, Budapest, 1926. ) a név onnét veszi eredetét, hogy a tó és a predium valószínűleg a „honfoglaló” k a l a n nemzetség szállásterüóletéhez, illetve birtokához tartozott. Ez a feltevés azonban további kutatást igényel, Mahler Ede (magyar) kutató megemlíti, hogy Nippur városa (egyébként a kulturális élet központja) neve ezzel azonos volt. Sumér földön – „u r u – a z a g g a” = szent városnak is nevezték.

67.
F e k e t e   k u m u k
Sumérul: h u – m u g
Elemzés: k u vagy k i (g u > k i – ből) = hely, föld
		m u g = nyomorúság (dr. Varga Zs. szerint)
Jelentése: nyomorúság földje

68.
C u e s   h u m u c

70.
G u n u s a  r a 
Sumérul: g u n u   s a r
Elemzés: g u n u 	= a d ó
		s a r	= király
Jelentése: királyi adó

71.
Z a k a d a t 
Lásd. 7. számnál.

72.
S e r n y e   h o l m a

73.
A r u k
Lásd a 8. számnál.

74.
S u m i g
Sumérul: s u – m a h – d i – a
Elemzés: š u (š a g –ból)	= kegyes, tiszta
		m a h  	= m a g a s 
		d i a	= g y e r m e k
Jelentése: a kegyes (fényes) magasztos gyermeke
Változata: š u – m u h – d i = S o m o d
	Marcali Henrik magyar történész szerint Somogy megye Árpádkori neve: S u m a d i a. kitűnő történészünk – a sumér nyelv ismerete nélkül ezt szláv szónak véli, holott ez teljesen azonos a N i p p u – i templom S u – m a h – d i – a nevével, melynek jelentése: a   k e g y e s  (f é n y e s)  M a g a s z t o s   g y e r m e k e.

75.
T h e l e n a

76.
S e g i s t i
Sumérul: s i g i s – t i
Elemzés: s i g i s 	= kiöntés (Hommel)
		t i (t i m)	= t ó
Jelentése: t ó   k i ö n t é s
	Cum portu & tributu addidit etiem lacum s e g i s – t i (76). A portákkal és szolgáltatásokkal (adókkal) hozzá adott tó a segis-ti.

Ö s s z e g z é s  - a T i h a n y i   A p á t s á g   A l a p í t ó -
l e v e l e   s z a v a i n a k   e r e d e t é r ő l
Bárczi Géza finnugor nyelvész szerint

1. T i c h o n 	s z l á v 
2. B a l a t o n 	s z l á v
3. p e t r a 	l a t i n (k ő”
4. f u k		f i n n u g o r
5. h u l u o o d i 	f i n n u g o r
6. t u r k u		f i n n u g o r
7. z a k a d a t	valószínűleg finnugor
8. a r u k		t ö r ö k
9. s e g		f i n n u g o r
10. u r s a 	t ö r ö k
11. z i l u   k u t 	f i n n u g o r
12. k u e s   k u t 	kut, valószínűleg t ö r ö k
13. k e r t   h e l 	kert = f i n n u g o r
13/a. h e l 		i s m e r e t l e n
14. k o k u	t i s z t á z a t l a n
14/a. z a r m a	f i n n u g o r
15. k e u r i s	t ö r ö k
15/a. t u e		f i n n u g o r
16. f e k u 	i s m e r e t l e n 
16/a. v e i e z e	valószínűleg f i n n u g o r
17. p u t u   w u 	b i z o n y t a l a n
17/a. e j e z e	valószínűleg f i n n u g o r
18. k n e z 	s z l á v
19. l u p a 	i s m e r e t l e n
20. g a m a s 	i s m e r e t l e n
21. z i g e t   z a d u	f i n n u g o r
22. g i s n a u	t ö r ö k
23. f i z e g	f i n n u g o r
24. m u n a r a u k e r e k u erősen vitatott
25. u l u u e s	t ö r ö k
25/a. m e g a g i a 	s z l á v
26. m o n a r a u b u k u	teljesen bizonytalan
27. f i z e g   a z a a 	f i n n u g o r
27/a. a z a a 	b i z o n y t a l a n
28. b r o k i n a   r e a 	s z l á v
28/a. r e a (névutó) 	u g o r 
29. k u r t u e l   f a 	t i s z t á z a t l a n
30. h u r h u	t i s z t á z a t l a n 
31. m o r t i s	l a t i n
32. s a r f e u	c s u v a s – t ö r ö k
32/a. f e u		f i n n u g o r
33. e r i   i t u   r e a 	f i n n u g o r
34. o h u t o u t a   r e a	f i n n u g o r
34/a. c u t a (k ú t)	b i z o n y t a l a n
35. h o l m o d i 	s z l á v
36. g n i r   u u e g e   h o l m o d i a   bizonytalan
37. m o r t i s   u u a s a r a 	p e r z s a 
38. n o g u   a z a h   f e h e 	i s m e r e t l e n
38/a. a z a h   f e h e 	f i n n u g o r
39. c a s t e l i c	s z l á v
40. f e h e r u 	b i z o n y t a l a n
	u a r u 	p e r z s a 
	m e n e h 	f i n n u g o r
	r e a	u g o r
	h o d u	i s m e r e t l e n
	u t u	i s m e r e t l e n
41. p e t r e   z e n i a   h e l 	s z l á v
	r e a, h e l	i s m e r e t l e n
42. f o t u d i	i s m e r e t l e n
43. a r u k   t u e	t ö r ö k
44. k a n g r e z   v i a	i s m e r e t l e n
45. l e a n   s i h e r 	v o g u l – c s e r e m i s z
46. a r u k   f e e	t ö r ö k
47. l u a z u   h o l m a 	u g o r
48. e k l i		n é m e t   e l ő z m é n y e 
49. f i d e m s i 	f i n n u g o r
50. a r u k   t u e	t ö r ö k
51. p & r e
52. b a g a t   m e z e e 	s z l á v
52/a. m e z e e 	f i n n u g o r
53. a s a u u a g i	n e m  t i s z t á z o t t  e r e d e t ű
54. o p o u d i	
55. l o p d i	i s m e r e t l e n
56. b a l u u a n a	s z l á v
57. a u i		i s m e r e t l e n
58. e l e u n i   h u m u k	f i n n u g o r
59. h a r m u   f e r t u	f i n n u g o r
60. r u u o z   l i c u	f i n n u g o r
60/a. l i c u	n e m   v i l á g o s
61. (h) a r m u h i g	k é t e s 
62. i o h t u k o u	i s m e r e t l e n
63. b a b u   h u m c a	i s m e r e t l e n
64. o l u p   h e l (r e a)	t ö r ö k
65. c u e s t i	f i n n u g o r
66. c u l u n	t i s z t á z a t l a n
67. f e k e t e   k u m u k	u g o r
68. f u e g n e s   h u m u c	t ö r ö k
69. c u e s  h u m u c 	f i n n u g o r
70. g u n u s a r a 	i s m e r e t l e n
71. z a k a d a t	lásd a 7. számnál
72. s e r n y e   h o l m a	s z l á v
73. a r u k		lásd a 8. számnál
74. s u m i g 	t ö r ö k
75. t h e l e n a	
76. s e g i s t i	f i n n u g o r

Öszegzés a Tihanyi Apátság Alapító levele szavainak eredetéről

Dr. Novotnyi szerint:
Sumér eredetű	69 szó	83.13%
Sumer eredete ismeretlen	14 	16.87%
		Összesen:	83	100%

Bárczi Géza szerint:
Finnugor eredetű	23	27.71%
Valószínű finnugor	2	2.4%
Ugor			4	4.8%
Ismeretlen	15	18.07%
Bizonytalan	8	9.63%
Tisztázatlan	4	4.8%
Vitatott		1	1.2%
Német		1	1.2%
Török			9	10.84%
Iráni			2	2.4%
Török – csuvas	1	1.2%
Szláv			11	13.25%
Latin			2	2.4%
		Összesen: 	83	99.9%

Az ókori Kovarezm (Chorezm) népeiről

-	t a n u l m á n y –

Szergej Pavlovics Tolsztov, orosz akadémikus: „ Po szledám drevnye chorezmijszkoj civilizácii” című múvében (magyarul: „Ősi Chorezm” címen jelent meg – Balázs János fordításában) beszámol – a Szovjetunió Tudományos Akadémiája által szervezett chiorezmi régészeti expedíciójának 10 éves (1937-1947) munkájáról és kutatásainak eredményéről.
A feltárt és általa közölt adatok közül a legérdekesebb, s egyben legértékesebb az a ténymegállapítása, hogy Chorezmben, már az i.e. VIII-VI. évszázadban, nagyszabású és igen fejlett öntöző berendezések működtek. E csatorna-rendszerek – amire a szerző nyomatékkal rámutat – egy erős, politikailag jól centralizált államhatalomra utalnak.
A t9rténelmi tapasztalatok alapján – ebből Tolsztov azt a logikus következtetést vonja le, hogy ily fejlett öntöző-rendszer létesítésével és karbantartásával járó nehéz testi munkát – itt az örökös háborúk földjén – semmi esetre sem a szabad masszagéta harcosok látták el, hanem azt a leigázott népekkel, de elsősorban a hadifogoly rabszolgákkal végeztették.
Ennek természetes fejleményként, már a fenti időszakban – a belső ázsiai Chorezm területén – egy hatalmas rabszolga-tartó állam keletkezett.
A továbbiakban Tolsztov felhívja a figyelmet arra is, hogy – a régészeti adatok tanúsága szerint – az i.e. XIII. században, új, etnikai elemek érkeznek Chorezm területére. Ez időbelileg egybeesik az elő-ázsiai h u r r i t a (szubar) törzsek előnyomulásával: I r á n keleti széléről – illetve az Indus folyó vidékéről. Itt Tolsztov utal arra, hogy V.V. Szturove, orosz akadémikus, Bedřich Hrozny (cseh) professzor megfejtését, az Indus menti – mohenjodarói feliratot illetőne – oda módosította, hogy az a vonuló h u r r i t a (szubar) törzsek emlékét őrzi.
Ami a chorezmi nép eredetét illeti, Tolsztov – a ma is élő chorezmi legendákat figyelembe véve – arra a következtetésre jut, hogy a chorezmi nép k e t t ő s  e r e d e t ű volt, s ennek egyik összetevője: az elő-ázsiai h u r r i t a (s z u b a r) népcsoport.
Tolsztov eme- régészeti és történeti tényekkel alátámasztott – adataiból, arra kell következtetnünk, hogy itt – a chorezmi rabszolga-társadalomban – egy ő s i viszonylag magas anyagi és szellemi kultúrával rendelkező népnek, mint uralkodó osztálynak kellett – hosszabb ideig jelen lenni.
Felmerül tehát a kérdés – vajon melyik elő-ázsiai nép lehetett ez?
Mi – önkéntelenül – a nem minden ok nélkül, a mezopotámiai öntöző rendszerek nagy mesterére „a két folyó közén” paradicsomi kultúrát teremtő: ő s i   s u m é r   n é p r e gondolunk.
Vizsgáljuk meg hát, ezt az önként kínálkozó lehetőséget közelebbről. Lapozzuk fel ezért mindenekelőtt – s nézzük meg ennek az ősi sumér népet tárgyaló – idevágó lapjait.
„I b i   S z i n” – nek (I b i – i l u – S i n) a sumér birodalom – ú r i dinasztiája – „megistenített” és utolsó királyának, a betörő hegyi elámiak (N i m) elleni csatavesztésével és fogságba-hurcolásával. Az ókori sumér birodalom összeomlott (a sumér királylisták szerint i.e. a 2187. évben).
A keletről sűrűn betörő e l á m i a k által örökösen nyugtalanított és a nyugatról nagy rajokban beözönlő sémi a m or i t a törzsek által – minden normális életlehetőségétől megfosztott sumér nép elhagyta ősi hazáját.
V.J. Avgyejev szovjet történész: „Ó-kori Kelet története” című munkáját elbíráló: I.M.Djakonov és I.M. Lurie szovjet akadémikusok, történeti adatokkal alátámasztott tényként leszögezik, hogy az i.e. II. évezred elején – Sumerföldön – sumérok már nem léteztek. (Legfeljebb – szórványosan – a déli mocsaras vidéken.)
Mahler Ede (magyar) történész és etnográfus „Babylonia és Asszíria” című művében (1906) – források alapján közli – hogy a déli akkádok (vagyis az a nép, mely a sumérokkal legutóbb közös főhatalom alatt együtt élt) – az i.e. 2000. évben, a Tigris folyó mentén, vagyis a karavánutakon, északra vonultak és ott a nyugati sémi amoritákkal és a szubár népcsoportokkal együtt megalapítják: A s s u r t (Asszíriát).
A sumér nép vonulási iránya ezzel azonos volt, de már korábban megtörténhetett, mert mint előbb leszögeztük, az i.e. 2000. évben – Sumér földön – sumérok már nem voltak.
Ugyancsak orosz források szerint – ezidőtájt – (i.e. 2000. évben) a Tigris felső folyásánál: a Z a g r o s hegység, az Alsó Zab folyó és a sztyeppe által határolt területen, a baromtenyésztő s z u b a r o k tanyáztak, akik magukat h u r r i t á k -nak is nevezték (sumérul: k u r – r i – t a = hegyből való).
A szubareuszok – mint Elő-Ázsia legrégibb lakói – a királylisták tanúsága szerint – már a történelem előtti időben (i.e. 4000 év előtt) a sumérokkal együtt éltek és a főhatalmat felváltva gyakorolták. Mígnem a dél-arábiai akkádok benyomulva – e két népet (Avgyijev szerint rokon) elválasztották egymástól.
Megjegyezzük iss, hogy sem a sumérok, sem a szubárok (szubirok) nem voltak semiták, de mindkettőt szomszédságon, vagyis közvetlen érintkezésen és barátságosan alapuló kapcsolatot fűzték – a sémi a k k á d néphez. Így a két nép újra találkozott, s együtt folytatta vonulását, de most már kelet felé. Az Indus folyó mentén a régészek nemcsak a Tolsztov által említett hurriták, de a sumér nép nyomait is megtalálták. Így Mohenjodaróban – majd Harrapában is. (Lásd Dávid Antal: Babylon és Assur című munkáját.)
Minden valószínűsége megvan tehát annak, hogy a Tolsztov által jelzett időtájban – azaz i.e. a XIII. évszázadban jutottak el a vonuló sumér és hurrita (szubar) népek – Belső-Ázsia – közelebbről K o v a r e z m  (Chorezm) területére.
Itt Belső-Ázsia területén indult meg az elszaporodó sumét ls hurri (szabír) népek differenciálódása vagyis osztódása és kirajzása a szélrózsa minden irányába.
Ámde, amint a történelmi tapasztalatokból tudjuk, a népek differenciálódását – szükségszerűen – nyomon követi egy sokkal lassúbb folyamat: az i n t e g r á l ó d á s: vagyis a szétszóródó népcsoportoknak – új népelemek felvételével, s   e g y kiemelkedő vagy harciasabb törzs vezetésével – új népekké való alakulása. Itt,e folyamatnál, igen jelentős szerepet játszottak, a belső ázsiai és altáji ő s l a k o s  t ü r k népek, más oldalon, de már kisebb mérvűen az urali finnugor népcsoportok.
Már a Szovjetunió – eredeti földrajzi (geográfiai) neveinek – puszta áttekintése alapján is nyugodtan állíthatjuk, hogy i.e. és i.sz utáni I. évezredben a Csendes-óceántól (Amurtól) a Dunáig eurázsiai földrészt, s annak főleg füves sztyeppés vonulatát - s u m é r és h u r r i t a népek tartották hatalmukban, illetve ellenőrzésük alatt.
Kutatásaink szerint s u m é r   e r e d e t ű és e t n i k u m ú népek voltak:
A szauromaták, szkíták, masszagéták, dákok, avarok, bolgárok, kunok, besenyők és magyarok.
Ezek javarésze – az őslakos türk népekkel keveredve – ősi nyelvét elvesztette – eltörökösödött.
Egyedül – a finnugor népelemekkel gyarapodott magyar nép őrizte meg – mindvégig ősi nyelvét, és mint a magyar történelemből tudjuk, sokszor torzsalkodások és ellenségeskedések után is, mindig készségesen fogadta be nemzettestébe, a testvérnépek töredékeit, de nagyobb csoportjait is.
S z u b a r (hurri) népek voltak: a h u n o k (a nyugati hunok vagyis  Atilla  hunjai),  a  f e h é r hunok vagy  e f t a l i t á k  és  a  s z a b í r o k. ez utóbbiak Szibéria névadói
A hun és szabíf (szabar) nép egyeredetének és azonosságának már az is komoly bizonyítéka, hogy a történeti források az a v a r o k a t: u a r c h o n i t á k n a k vagyis a v a r – h u n – oknak nevezik, de perzsa források ugyanezt a népet a b a r – o – s z a b i r néven említik.. ennek történeti magyarázata az, hogy az Vegyes 30/ század elején, a Csendes-óceán partjairól meginduló avarok (zsuan – zsuan vagy z e n – z e n nép) az Irtis folyó mentén tanyázó szabirokat lerohanják és törzsszövetségre kényszerítik (Priscos Rhétor). Innét van az a v a r – h u n = a v a r   s z a b í r elnevezés.
Vizsgáljuk meg most, hogy mily tárgyi bizonyítékok tehetik és teszik kétségtelenné a sumér népek jelenlétét a belső ázsiai – Chorezmben. – nézetünk szerint itt elsősorban a korabeli földrajzi nevek jönnek számításba, de ugyanilyen súllyal esnek latba: korabeli népnevek, valamint az uralkodónevek kielemzett s u m é r eredete. Igaz ugyan, hogy a sumér nyelvű népelnevezés – nem feltétlenül jelenti azt, hogy az illető nép sumér etnikum -, de a sumérek jelenlétét – e történelmi földön – vitathatatlanul igazolja.
Vizsgálódásaink során – legelőször is – Kovarezm (Chorezm) nevét vegyük szemügyre. Ezzel az országnévvel, illetve annak eredetével maga Sz.P. Tolsztov is oldalakon át foglalkozott. Minthogy azonban – megítélésünk szerint – téves alapból indult ki – nem juthatott helyes és megnyugtató eredményre. Állítsuk tehát K o v a r e z m (Chorezm) nevét – egymás mellé – a különböző korabeli népek elnevezésében.
	Babiloni: 	k i m a r i z m a
	Elámi: 	m ā r a z m i š
	Ó-perzsa:	u v a r a z m i š
	Avesztában:	u v a i r i z e m
	Arab: 	c h w ā r i z m
	Görög:	Х σ ς α μ ν α
	Latin:	c h o r a s m i a
Ezen elnevezések között a legrégibb, s egyben a legteljesebb a babiloni. Tudjuk azt, hogy a babiloniak hivatalos nyelve az a k k á d volt.
Miután az akkádok közös főhatalom alatt a sumérokkal évszázadokon át, s legutóbb is együtt éltek, az akkád nyelv teljesen sumér befolyás alatt fejlődött, vonatkozik ez különösen a vallási és jogi terminológiaára. Vegyük tehátalapul ezt a változatot és elemről-elemre vezessük vissza az ősi sumér nyelvre.
K u m  a r i z m a
	Ékiratosan: k u – m a – a r – i š – m a
	Ez már fejlesztett – s gyben akkádos kifejezés!
	Visszavezetve az eredeti sumérra:
K u – m a ğ – g a r – r i – e š – m a
	Elemezzük most ezt az ősi sumér szöveget!
	k u = e r ő s, n a g y. Jules Oppert francia akadémikus a sumerológia úttörőjének irányadó véleménye szerint azonban ez a szó: i m á d á s t is jelent, s szerinte: „szent” - nek fordítandó. (Vö. e m e – k u = szent nyelv.)
	m a ğ vagy m a (ennek nyelvjárásbeli változata: m u g vagy m u) = magas, magasztos, dicső, előkelő.
	G a r vagy g i r, lekopott alakban a r vagy i r másként: a i r – e r i = n e m z é s, születés, de szülöttet vagy nemzettet is jelent, vagyis g y e r m e k e t.
	e š (i š, u š) = s o k, de mint a jelen esetben is: többes jel.
	m a (eredetileg: m a – d a, majd: m a d) = f ö l d, o r s z á g.
	Az egész szöveg fordítása tehát:
	Szent és magas születésűek földje.
	(Szent és dicső nemzettek (fiak) országa)
	Megjegyzem: a „k u” mai nyelvünknek megfelelően „szent” helyett inkább „kegyes”-nek volna fordítandó.
	A fentiek – valamint a további mondanivalónk – könnyebb megértése végett a gazdag sumér hangtörténetből tudni kell a következőket: a „g” jelnek, illetve hangzónak a sumér nyelvben 2 (kettő) fejlődési tendenciája volt: g = ğ (ch) és g = k. Igen gyakori e két hangzónak) de egyéb mássalhangzóknak is) a szó elejéről vagy végéről való eltűnése (lekopása).
	Ez, megállapításunk szerint – a sumér írásban nem jelzett „h” és „j” útján történhetett.
	Felette nagy számban fordul elő a sumér ékírásban az „u” jel. Ezt gyakran váltja fel „e” hangzó. – valamennyi sumerológus egyetért abban, hogy a sumér „u”: o, ü, ö, hangzót is takar. Ezt egyébként a kései magyar nyelv teljes egészében igazolja. 
	Az „i” és „e” hangzók sumérben ugyancsak többször felcserélődnek, de az „i” az archaikusabb; pl. i n ~ e n  =  szem,  úr,  stb.  g i r ~ g e r = nemzés, születés, g i ~ g e később: ki vagy ke = hely, föld, stb. g i n ~ g e n = menés, jövés.
	A sumér dialektikusokban a „b” = „m”; mindkét hangzó a kései magyarban v és f fejlődési tendenciát mutat.
	Rá kell mutatni még az ősi sumér nyelvnek egy igen fontos és különös sajátságára – és pedig arra, hogy ugyanazon jelentésű szóban – az írásban használt főmagánhanzókat (a, e, i, u) úgyszólván végigskálázza”.
	Pl. „g a l” –ból: k a l, k u l, k e l, k i l = gyermek (később: k a l, vagy k u l =fiúgyermek; k e l , k i l , k i e l = leánygyermek).
	„a r a” – ból =járás, menés: i r i, u r u; lekopással r i, r u, r a, vagy metatézissel: a r, i r, u r.
	Z u – e n = holdisten (szószerint a t u d á s   u r a) ehelyett:  Z u – u n (vö. a későbbi akkád: „S i n” szóval) vagy: Z e – e n, megfordítással (inverzió „E n – z u).
	M a – a n – d u (g) – a helyett: m u – u n – d u – a = ő azt mondá.
	E különös sajátságnak – mely a kései magyarban éppúgy megvan -, két magyarázatát ismerjük. Az egyik az, hogy a sumér nyelvnek különböző nyelvjárásai (dialektusai) voltak, a két fő nyelvjárást (eme-ku és eme-sal) is beleértve. Joseph Halevy és Bedřich Hrozny 7 (hét) különféle nyelvjárást sorolnak fel. A másik, ami mi magánhangzó illeszkedésnek nevezünk. A sumér nyelv ugyanis hangértékeket, más harmonikusabb hangzókkal cserélte fel. Erre különösen Lenorant (francia) és F. Hommel (német) professzorok hívják fel a figyelmet.
	E – szükségesnek ítélt – kitérés után nézzük meg a többi szöveget is.
	Az „elámi” szövegben szemmel láthatóan a „k u” szó lemaradt. Ennek jelentése tehát: Dicső szülöttek földje. Vagy „magas születésűek (előkelők) országa)”.
	A görög és latin” szövegből viszont a „m a g” (m a) szó hiányzik. Jelentése így: Szent (kegyes) szülöttek (fiak) földje. Ez lehet nyelvfejlődésből folyó összevonás; de teljes joggal - felvetődhet az a gondolat is, hogy a „m a g” hiánya, valamelyik népelem kiválását jelenti a kovarezmi birodalom népei közül. Ez viszont az őstörténeti kutatásnak támpontul szolgálhat, e népi komponens kiválásának idejére nézve. Ennek a görög – makedon és római idők előtt kellett megtörténni. Ez utóbbi felvetésünk nem alaptalan, mert a k u – m a – a r – i š – m a, illetve  k u – m a g – g a r – r i –  e s – m a országnévből n é p n e v e k származtak!
	Elsősorban a „k u m á n” népnév. Ez sumérul:
	k u – m a g – u n fejlesztett alakban – illeszkedéssel:
	m u – m a – a n = S z e n t (kegyes) és dicső nép (u n, a n).
	mi magyarok a kumásokat, egyszerűen csak „k u n” –oknak nevezzük; k u – u n = kegyes (szent) nép. A „m a g” szó tehát itt már elmarad, jelezve azt, hogy a történelmi fejlődés folytán ez a jelző már más népet illet. A kunok még a honfoglalás idejében is – 896 – a régi „k u – m a – a r” néven nevezték magukat. Bizonyítja ezt a kunoktól származó több hazai helységnév. Többek közt: K o m á r, K o v á r, K o m á r o m nevei.
	Béla magyar király névtelen jegyzője: Anonymus a XIII. században „Gesta Ungarorum” című latinnyelvű krónikájában feljegyezte, hogy Árpád fejedelem a honfoglalásban részt vett: K e t e l (K u t u l) kun vezért (sumérul: K u – u t u l) = Kegyes (szent) pásztor hadiszolgálata fejében Komárom földjével jutalmazta. Ennek fia itt várat építtet és azt Komárom-nak nevezte. Sumérul: K u – m a – a r – r a – m(a), amit szabadon most már úgy fordíthatunk,  hogy  „k u n o k   f ö l d j e”.
	Kétségtelen tehát, hogy a k u n o k sumérok voltak!
	Amint hazai helységnevekből pl.
	E b e d = I b u d vagy I b i – u d = N a p   f i a
	Ó c s a = U d – š a = kegyes napisten stb.
kikövetkeztethetjük, ama sumér városok népének voltak leszármazói, amelyek helyi főistenükként N a p i s t e n t (U d vagy B a b b a r) imádták.
	Ezek a városok pedig: L a r s z a vagy U d – u n u és S z i p p á r voltak, mert itt volt Napistennek temploma és szentélye. Szippár városát sumérok és akkádok vegyesen lakták, ezért a kunok nyelve – akkádos jellegű – sumér nyelv volt.
	Kovarezm (CHorezm) nevével kapcsolatba hozható, s minket magyarokat kiváltképpen érdeklő – másik népnévvel fogunk foglalkozni.
	E jelentős kitérés után nem lesz érdektelen megvizsgálni a Kyroszt (Cyrus) verő, napimádó és lóáldozó
m a s s z a g é t á k
illetve az ily néven alakult törzsszövetség nevét.
	Ez a név sumérul: m a – s a – g e – t a vagy eredeti alakban: m a ğ – z a g – g i – t a
Elemzés: m a g vagy m a	= dicső, magasztos
		z a g vagy z a (s a g vagy s a) = szent
		g i vagy g e (k i vagy k e) = föld, ország
		t a 	= -ból, -ből, -tól, -től
Fordítása: Dicső és szent földről való. Ez utalás a Tigris-Eufrátesz közti sumér őshazása.
Vö. 	U r – r i – k i – t a	= Ú r földjéről való
	U m m a – k i – t a 	= U m m a földjéről való
	K e š – k i – m u – t a 	= K e š (Kis) földjkéről való
	A „g e t a” tehát nem külön népnév, legfeljebb nem szerencsés összefoglalója lehetett, az ily végződésű népneveknek. Jelentése egyébként azonos – az ugyancsak népnevekben előforduló – „m a – t a” szóval, vagyis csak azt jelenti, hogy „földről való”. Azt, hogy milyen és melyik földről valóm, azt a szóösszetétel előtagja jelöli meg pontosabban.
	A forrásokban szerepelnek  a: T y s s z a –  g é t a,  J a k –  s z a – g é t a (m a t a), T u r a – g é t a nép vagy helyesebben törzsnevek. Ezek bár sumér nevek, de újabb keletűek és már korabeli folyónevek szerint jelölik az egyes népcsoportokat.
	T y s s z a = D u - z i - a,m vagy T ü - z i - a, majd T i - z i - a.
	D u – z i (teljesen: D u – m u – z i) a sumér természet (tavasz) i s t e n neve.
	A T i – m i – z i vagy  i – z i már fejlesztett alak. Az „a” pedig vizet, folyót jelent. Jelentése eszerint: D u – z i (D u – m u – z i) = (isten) folyója.
	A magyar „T e m e s” folyó honfoglaláskori neve: T i m i s. az orosz Ob folyó mellékvize: T i m. ez mind a sumér Természetisten nevét jelöli.
	A J a k s z a – m a t a vagy g é t a név pedig az ókori J a x - a r t e s = S z ir d a r j a nevéhez kapcsolódik.	
	Valószínűleg az indoeurópai – „a l á n” (sorsz) népcsoportot jelölte.
	T ü r a – g é t a pedig a Dnyeszter folyó földjéről való népcsoportot jelentette. Sz.P. Tolsztov is dnyeszteri gétáknak nevezi a türagétákat.
	Herodotosz, az i.e. V. században élt görög történetíró, a perzsa – szkíta háborúval kapcsolatban felsorol néhány orosz folyónevet. A Dnyesztert: T ü r a s z néven említi. Sumérul: T u r – a, eredetileg T a r – a = döntőt, eldöntőt, bírót jelent. Azt, hogy mir3e vonatkozik ez a döntő szó, ugyancsak Herodotosz által említett – Dnyeper folyó korabeli: 
„B o r y s z t h e n e s z”
Neve alapján tudjuk megfejteni.
	Ez sumérul: B a r – u s – t i n – e š
		b a r vagy b i r 	= döntő, bíró
		u š vagy i š 	= halál, elmúlás
		t i n vagy t i	= élet
		e š (datívusz)	= neki
Fordítása: Élet és halál bírája szószerint: eldöntője a halál (és) életnek. – Tehát a fent említett „T u r a” szónak ilyen értelmet kell adni. (Vö. a magyar „Isten” szóval: U š – t i – e n = Halál és élet ura.)
	Ezzel kapcsolatban el kell mondani, hogy a természet-imádó sumérek hite szerint – „A n” azaz „Égisten” rendelkezik az emberek sorstáblájával – aholis a földi emberek élete és halála előre megvan határozva. Ez tehát egy felsőbb égi törvény (n a m – t a r vagy t u r – i m). persze a sumér néplélek e „végzetmeghatározói” hatalommal – más isteneket is felruházott.
	E n – l i l – t, a levegőég urát
	E n – k i – t, az alsó (földi) világ urát
	N a n n a r – t vagy Z u – e n – t, a holdistent,
	U d –ot vagy B a b b a r –t, a Napistent, sőt
	I s tá r – istennőt is.
	Bár a Dnyeper és Dnyeszter folyónevek későbbi eredetűek, de ugyancsak sumér eredetre vallanak és – értelmileg – egybe vágnak a Herodotosz által említett folyónevekkel.
	D n y e p e r = D i n – (g) e – p i r – r e = élet döntője, bírája
	D n y e s z t e r = D i n – (g) e – u s – t u r – a = élet és halál eldöntője
	A „D u n a” ókori neve I s t e r ugyancsak az U š t a r szavakra vezethető vissza, amely egyébként azonos a sumér Istár istennő illeszkedett nevével. Mint előbb mondottuk Istár istennő is rendelkezett „végzet meghatározói” hatalommal, ezt különben neve is mutatja.
	E s z t e r g o m = I š – t a r – g a – m (u) = Istár (istennő háza.
	A D u n a mai neve pedig a sumérra visszavezetve:
	D u – u n – a = m é l y  f o l y ó (mélység vize).
	Ezekből a kiemelt nevekből teljes joggal levonhatjuk azt a történelmi következtetést, hogy nemcsak a Sziovjetunióban, de hazánk területén is, már az i.e. I. évezredben, s azóta folyamatosan sumér etnikumú népek laktak.
	Visszatérve a masszagéta törzsszövetség előbb kielemezett nevére, megállapíthatjuk, hogy e név lényegileg azonos az ország: K o v a r e z m – ősi nevében foglaltakkal.
	Ez pedig alátámasztja megfejtésünk helyességét.
	Vizsgáljuk meg a többi ismert népnevet is.
S z a k a r a u k a
Sumérul: s a (g) – g a r – r a – u g – ğ a
Elemzés: s a g vagy s u g	= magas, emelkedett, dicső
		g a r (g i r, g u r)	= születés, nemzés
		u g vagy u k u 	= nép
		ğ a vagy ğ i	= többes jel
Fordítás: Magas születésű (vagyis előkelő) népek.
	Ez a többes jelből ítélve összefoglaló név lehetett, s ebből alakult ki a „s z a k a” népnév.
	A g = k hangváltozást a sumér hangtörténetből már ismerjük.
	Nyomatékosan rámutatunk itt arra, hogy e népnév – illesztett alakban – teljesen azonos egy özönvíz előtti –, s a királylistákban említett király:
	S u – k u r – r u – u g – g i – a sumér N o é
	Z i – u s – u d – r a atyjának nevével.
Több, mint valószínű, hogy a sumérok ebben a történelem előtti időben e z t a királynévben megőrzött n é p n e v e t használták. Amint látjuk, ez a népnév még tovább élt hazánkban is, a győrmegyei: „S o k o r o” (S o k o r o g –ból) földrajzi névben – a sumér hangtörténet alapján – a S u – k u r – r u – u g, tökéletes megfelelőjét ismerhetjük fel.
	Sz.P.tolsztov – elől idézett művében megemlíti az A r a l – tó menti szarmata törzsekről azt a tényt, hogy nyugatra a szkíta sztyeppékre az i.e. IV. században előretörtek.
	A források szerint nevük:
S z a u r o m a t a
Sumérul: z a g vagy s a – u r u – m a – t a
Elemzés: z a g vagy s a g – s a (a z a g – ból) =szent
		u r u	= város, városállam
		m a – t a	= földről való
Fordítás: Szent város földéről való
	Sumér földön, a birodalom utolsó fővárosát: U r – t illették a Szent város névvel. A táblafeliratokban többször előfordul ez a kitétel:
	G i r – š u – k i t a - - - U r u – z a g – š u
azaz: Girsu (= Lagas) földjétől a „Szent városig” – vagyis U r – ig, korábban N i p p u r i g.
	a sumér nyelvben – bizonyára sémi hatásra – gyakran előfordul a szavak felcserélése. Pl.
		Z u – e n	 = E n –z u
		K i – e n 	= E n – k i
		Z u – a b	= A b – z u
	Ezt az angol sumerológusok: inverziónak (megfordításnak) nevezik, s ezáltal a szavak értelme nem változik. Ilyen inverzió, a: 
z a g – u r u = u r u – z a g
	E névből kiolvasható, hogy a kiolvasható, hogy a szauromata nép vagy legalábbis vezetőtörzsük a sumér főváros Úr – népének leszármazottja volt. Mint igen figyelemreméltó érdekességet kell megemlíteni, hogy legrégibb összefüggő írott nyelvemlékünkben, a Halotti Beszédben (1200) az „u r u – z a g” szó előfordul és pedig ilyen összetételben: „m u n – h i – u r u z a g”.
	Sumérul: m u – u n – u r u – z a g =  m a g a s   é g (menny) s z e n t   v á r o s a (ország).
	Az ősi „u r u   z a g”szó szerint o r s z á g, öröködött meg nyelvünkben, s egyik legértékesebb argumentuma  a  s u m é r = m a g y a r egyenletnek, mert a világ összes élő és holt nyelveiben e z   a   s z ó egyedül csak a sumér nyelvben található meg azonos értelemben.
	A masszagéta törzsszövetséghez tartozott: a derbik népe.
	As szótagnyelvből fejlődött sumér nyelvben a szavak, illetve kifejezések többértelműek voltak, s az előálló fordítási nehézségek – sokszor a szövegkörnyezet sem tudja feloldani. Így például az előbb említett „derbik” népnév „termelők”-nek is fordítható. figyelemmel azonban arra, hogy az ókori sumér nép – városállamonként – teokratikus – közösségben élt -, úgy vélem, helyesen járunk el akkor, amikor szófejtéseknél, a sumérnép néplélekhez szinte hozzánőtt vallási felfogásának előnyt adunk.
	Dávid Antal: Banilon és Asszur című művében, a sumér teremtéslegendával kapcsoaltban megállapítja, hogy a sumérok magukat az é g vagy „i s t e n (teremtő) gyermekeinek” tartották és nevezték. Ezt persze többféleképpen tudták kifejezni. Így például: n i – i b i - = az ég fiai (vö. a magyar n é p, n i p szóval.)
	A „d e r b i k” népnév ennek pontos megfelelője.
	Sumérul: d i – i r – i b i – k e
Elemzés: a „d i – i r” a „d i n – g i r” = teremtő isten szónak a sumérban szokásos összevonása. „d i n – g i r > d i – g i r > d i – i r). itt az archaikus „i”-t már „e” váltja fel. 
		i b i = fiú, gyermek (vö. a magyar ifi, fi szóval
		k e vagy g e = sok (de itt többes jel)
Fordítása: Isten gyermekei (vagy a Teremtő fiai).
	A derbik féle nép is tehát – nevéből kitűnően – s u m é r etnikumú nép volt.
	A masszagéta törzsszövetség további tagja volt a:
T o c h á r (t o k á r) n é p
Sumérul: t a ğ – g a r – r i vagy t u h – h a r i
Fordítása: kettős eredetű (nemzésű) ti. nép..
	Azt, hogy ez a nép, mily népelemekből tevődött össze, pontosan megállapítani nem tudjuk. Ehhez a tochár nyelv ismerete volna szükséges. Lehetséges, hogy egyik komponens: indoeurópai volt. Az elnevezés feltétlenül sumér:
		t a ğ 	= kettő, kettős
		g a r	= nemzés, eredet
	A h a u m a v a r g a törzsről, szintén mint masszagéta törzsszövetség egyik tagjáról emlékeznek meg a források. Ez – szerintünk – sumérul:
K u – u m – m a – a r – g a
	Jelentése: Szent Um-ma dicső szülöttei.
	A szavak már ismeretesek. Az „U m – m a” – a tábla-feliratokban többször szereplő – sumér városállam neve. Ehhez képest a maumavarga szakák – Umma népének leszármazói tehát ugyancsak sumér etnikumú népek voltak. Ebből egyben azt a f o n t o s következtetést is levonhatjuk, hogy a vonuló sumér népek – eleinte városállamonként tagozódtak, ami természetes is, mert hisz minden egyes városállamnak külön helyi fősitene volt, s ehhez képest külön papi fejedelmük – E n - z i – jük is volt.
	Nem érdekltelen tehát itt foglalkozni egy belső ázsiai – c h o r e z m i – t ü r k néppel az:
Ü z b é g e k k e l
Sumérul: u š – b i – e g e = csatornák embere
	Bár e népnevet – tudomásunk szerint – a régi források nem említik, de bizonyosra vehető, hogy ez egy ősi nép volt, talán éppen Chorezm történelem előtti őslakói. Maga az üzbég népelnevezés, a sumér népektől ered,
Elemzés: u s – b i	= embere
		„e” 	= csatorna, árok
		g e	= többes jel, vagy genitívusz
	E sumér névből arral kell következtetnünk, hogy ennek a bizonyára őslakos török népnek volt a feladata, természetesen a hadifogoly rabszolgákkal együtt, a nehéz és fárasztó csatornamunkálatok ellátása.
Szánt-szándékkal hagytuk utoljára a Kumán (k u n) népnév mellett a „Kovarezm” országnévhez kapcsolódó másik népnevet. Itt újra fel kell hívni a figyelmet arra, hogy a K u – m a – a r – i z – m a országnév már fejlesztett forma, s épp azért akkádos is. Ezen országnév ősi sumér megfelelője (prototípusa):
K u – m a ğ – g a r – r i – e š – m a
	Ezt az országnevet ,már elemeztük és lefordítottuk.
	Choreni Mózes az V. században i.u. élt örmény tudós, földrajzi munkájában a magyarokat „k u   m a g g a r u” néven nevezi. Ez teljesen azonos a fenti országnév ősi sumér formájával. Ebből elvonás a m a g – g a r i (magyari) vagy m a g g a r (magyar) népnév.
	A „m a ğ – g a r ~ m a ğ – g a r – r i” sumér kifejezésnek ekvivalense a „n i m – g i r” vagy „i l – l u – k e l – e g” (vö. magyar „e l ő k e l ő” szóval).
	Az előtagok: „m a ğ”, „nim”, „il-lu” jelentése azonos = magas, felső, dicső; a gir gar és kel (kal-ból) jelentése ugyancsak azonos =születés, nemzés és gyermek (nemzett).
	Ehhez képest a m a ğ – g a r ~ m a g – g a r – r i népnév fordítása: magas születésű = előkelő, fejedelmi (ti. n é p). ez arra vezethető vissza, hogy a magyar nép a sumérok fejedelmi (u r – i) törzséből származott.
	Amint alől is eméítettük, a sumér nyelvnek – dialektusai – nyelvjárásai voltak. A „m a ğ vagy m a” nyelvjárásbeli változata a „m u g” vagy „m u” – a „g a r” –nak pedig „g i r” vagy „g e r”.
	E két nyelvjárásbeli változat: m u – g e r(g i r) összetétele adja meg az Anonymus által is említett: m o g e r ~ m o g y e r népnevet, amit a honfoglaló magyarok is használtak. E népnévnél előálló g = gy hangváltozást a magyar nyelv öntörvénye, illetve hangtörténete igazolja. Ez a változás a „h” és „j” útján  történt.  Pl.  f e j: f e g e > f e h e > f e j e; j e r > g e r; a sumér g i r (g e r – ből): g i r – e, g e r – e = here (nemző); ugyanezen szóból: g i r (vagy ger) – m u – k e > g e r m ü k e > gyermeke – szó szerint „nemzettje” neki.
	Bíborban született Konstatntin görög császár által említett „M e g y e r i” törzsnév nyilvánvalóan a „mogyeri” nv illesztett alakja.
	A magánhangzók „végigskálázását” e névvel kapcsolatban is megtaláljuk hazánk földrajzi - közelebbről - helységneveiben: M e - g y e r, M o g y o r ó d, M a g y a r á d.
	Mindezekből kétségtelen, hogy a magyarság saját maga megjelölésére, azt a népnevet használta, mely a sumér: „m a g” és „g a r”, illetve a nyelvjárásbeli: m u g és g i r (g e r) szavakból tevődik össze. Ezek pedig a legősibb sumér szavak!
	Ámde, mint minden nyelv, úgy a sumér nyelv is állandóan és szakadatlanul fejlődött. Az eredeti szavak és szóösszetételek összevonás útján rövidültek. Így lett a: „n i m - g i r” - ből „n i - g i r”, majd „n i – i r"”= előkelő fejedelem. a "„ i n -–g i r"”- ből: "„ i -–g i r"”és "„ i -–i r"”= teremtő (isten).
	A „m a ğ – g a r” – ból pedig „m a – g a r”, később m a – a r = magas születésű, előkelő. Sumér volt ez is, de már új és egyben akkádos forma.
	A helységnevekben: Marosfalva, Nagymaros, stb.
	M a – a r – u š = magas születésűek (u š, e š, i š = sok és többes jel) ezt a formát is megtaláljuk.
	A M a r o s folyó neve azonban nem tőlünk, de hazánk területén élt és lakó korábbi, ugyancsak sumér etnikumú népcsoporttól ered!
	A népeket, nemzeteket, mint tudjuk, nemcsak önmaguk által alkotott és használt néven ismerik. Az idegen népek ettől eltérő és már saját nyelvünkhöz idomított, tehát más elnevezéseket használnak. Így van ez a magyar népnévvel is. A honfoglalás előtti magyarsággal szomszédos és velük gyakorta érintkező szláv: orosz és lengyel népek „W e n g e r” néven ismerik és így nevezik ma is. Miután ez nem szláv eredetű kifejezés, ismét csak az ősi sumér nyelv felé kell fordulnunk. Ennek sumérmegfelelője:
	M i n – g i r  kettős nemzésű (eredetű)
		m i n, m a n	= kettő, kettős,
		g i r, g a r	= nemzés, születés, eredet
	Az említett szláv népek által használt eme kifejezés nem feltétlenül komoly alapja van! Ezt az elnevezést a magyarság valamely törzse, talán éppen a vezető törzse használhatta. Említettük Sz.P. Tolsztov ama meggyőződését, hogy Chorezm népe: kettős eredetű nép volt.
	Az egyik komponens szerinte a szubár (hurri nép volt, amit a mi kutatásaink alapján – a hunokkal azonos népnek tartunk. A másik komponens – szerintünk – a sumér nép volt, amelynek több elágazása közül, az egyik a m a g y a r nép volt. 
	A chorezmi földrajzi nevek között előfordulnak ezek a nevek: 
		m a n – g i r	= kettős eredetű és
		k e l t e – m i n a r i  = sumérul K e l – e t e – m i n – a r e
	A  m i n – a r i ugyancsak kettős eredetűt jelent, de immár a „g” lekopott. A „k e l t e” szó eredetileg pedig a következőt jelenti:
		k e l (k a l)	= születés (B. Hrozny szerint)
		e t e (u t u)	= N a p
összetéve, K e l – e t e (k a l – u t u) = születő Nap, vagyis n a p k e l e t, elizióval – K e l t e = K e l e t
	fordítása: keleti kettős eredetű. A keleti szó azt kívánja kifejezni, hogy itt mind a két népi komponens keletről jött, vagyis egyik sem őslakos népelem. Ez egyébként a magyarok szláv elnevezésével összhangban áll.
	Tehát ez is alátámasztja Tolsztov felvetésének helyességét.
	A mi elgondolásunk helytállóságát pedig igazolja Bíborban született Konstantin (Porphürogennetosz Konsztantinosz) görög császár, aki az előbb is idézett: A birodalom kormányzásáról című (950) művében határozottan leszögezi, hogy a magyarokat egyidőben, valamely okból s z a b a r o k – nak nevezték. 
	A görög szövegben említett „a s f a l i” szó azt fejezte ki, hogy jelen esetben az A l s ó - Z a b folyó menti s z a b á r o k r ó l (h u r r i t á k r ó l) van szó: Konstantinosz idejében ugyanis az Alsó-Zab folyó arab neve: „Z a b   e l   A s f a l” volt.
	A magyarok, s z a b a r neve valószínűleg Chorezmre mutat vissza, amikor a törzsszövetségnek vezetőtörzse: szabar vagy legalábbis s z a b a r – s u m e r kettős eredetű volt.
	Már az előbb is hangsúlyoztuk, hogy a s z a b á r (s z a b í r) és h u n egy és ugyanazon népnek különböző elnevezése. Így válik világossá – a magyaroknak – Bíborban született Konstantin által említett szabar (szabír) neve; valamint érthetővé válik az is, hogy a IX. és X: századbeli görög források, miért nevezik oly gyakran a magyarokat  hunnoi tehét h u n néven.
	Az ősi Chorezmmel kapcsolatos és a történelmi forrásokban megjelölt ókori népek neveit nagyjából kielemeztük. Az elemzés eredményének egybevágó adatai nem hagynak kétséget a tekintetben, hogy itt ezen a történelmi földön, az ősi hazájából kivonult, s u m é r   n é p – illetve ennek városállamként tagozódott népcsoportjai, hosszabb-rövidebb ideig – jelen voltak.
	Már pedig, ha ezen népnevek egész sorozata a suméreredetre vall, bizonyosra vehető, hogy a sumérok jelenlétét a földrajzi (geográfiai) nevek láncolata is – ugyanígy igazolni fogja.
	Vizsgáljuk meg tehát ezeket is.
	Az imént elemeztük a:”M a n – g i r” és „K e l t e – m i n á r” földrajzi neveket, amelyek egy kettős eredetű vezetőtörzs nevét örökítik meg. Ugyancsak behatóan foglalkoztunk Kovarezm (Chorezm) eredeti ókori nevével is.
	SZ.P. Tolsztov szerint – Kovarezm (CHorezm) nagyjából azonos az Aveszta által említett „szent és magasztos:
„K a n g h á – val,
Sőt, az utóbbi név még nagyobb területi egységet is jelentett.
	A „K a n g h a” országnév – szerintünk – nyelvjárásbeli változata az ősi sumér „K i – i n – g i r vagy K e – e n – g i” = ország szónak. Szószerint: K i – i n (E n . k i) isten földje.
	Dávid Antal: Babilon és Aššur című művében leírja, hogy „En-ki (eredetileg Ki-in > Ke-en) akkádosan „E a” isten (az alsóvilág – föld-víz – ura) volt régente a sumérok teremtő és éltető istene. Ezért így is nevezték: „n u d i m – m u d” – „teremtmények” létrehozója. Ez alapon nevezték magukat a sumérok: „Ki – ingir – ra” néven. Ez annyit jelentett, hogy I n – k i vagy E n – k i isten nemzettjei – vagyis gyermekei. (Vö. a magyar I n k e helységnévvel.)
	Itt megjegyezzük, hogy ennek ó-testamentumi (bibliai) megfelelője a „S z i n e á r” földje. Ez is sumér földet jelent, de szó szerint: „Holdisten nemzettjeinek” földje. 
	A szófejtéseknél ezúttal sem szabad azonban figyelmen kívül hagyni, a sumér nyelvnek elől is említett különös sajátságát, hogy ugyanazon jelentésű szóban, illetve szóösszetételben, részint nyelvjárás, de méginkább a vokálharmónia, vagyis a jóhangzás okából a – főmagánhangzókat „végigskálázza.” 	
	Nézzük ezeket a szavakat:
		k i (k e , k u , k a)	= alsó, föld, hely, stb.
		i n (e n , u n , a n)	= úr, szem, stb.
		g i r (g e r , g u r, g a r) = nemzés, születés – gyermek is.
	Ehhez képest a Ki – i n – g i > K a – a n – g a = o r s z á g.	A K i – i n – g i r változatai pedig:
	K u – u n – g u r vagy K u – u n – g á r, K u – u n – g a r	
	Itt fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az indoeurópai népek, országunkra, illetve népünkre vonatkozó elnevezései, úgymint Hungary, Hongrois, Ungheria, Ungarn stb. a „k” = „h” hangváltozás, illetve a „k” lekopásának figyelembevételével – a most említett, „k u – u n – g a r” (k) – u n – g a r változathoz állnak a legközelebb.
	A k i – i n – g i r ~ k i – e n – g i r pedig tulajdonképpen „s u m e r   e m b e r t”, a   k i – e n – g i ~ k a – a n – g a pedig sumér országot, tehát belföldet jelentett.
	A „K i n g u r” változat, mint földrajzi név ismeretes, és pedig Kelet-Turkesztában, és európai Oroszországban.
	A „K a n g a r” név viszont, egykor a „b e s e n y ő” népet jelölte.
	A magyar „b e s e n y ő” (másként pecsenyég) név sumérul: p e š – u n – u g vagy p e š – e n – e g.
	Jelentése: szaporodó, terjeszkedő (p e š) – nép (u n – u g vagy e n – e g).
	Ámde Lehmann (német) lipcsei professzor, a kiváló sumerológus szerint a „p” sem a sumérban, sem a hurrita (mitanni) nyelvben nem eredeti hangzó, hanem a „b”-ből fejlődött. Eszerint tehát: „b e š”. Ez pedig a sumér „b a – s u” – „b a – š z” szónak változata. (Vö. B a – a s vagy B e – e s bán nevével, aki az Árpádok korában – nálunk – hatalmas birtokokkal rendelkezett).
	A „b e s e n y ő” névnek feltehetőleg egyik változata volt a:  „b e š – k i r vagy archaikusan „b a š – g i r”. Jelentése: szapora nemzésű. A mai b a s k i r nép a besenyő népnek lehetett egy Ázsiában visszamaradt, majd Európába beszivárgott elágazása. Azt a felvetésünket, hogy a besenyő és baskir, egy tőről fakadt nép: Nagybecskerek neve, amely a besenyő település: B e š – k i r – e – k e = szapora nemzésűek. Ez persze nevet jelöl. A besenyőknek tehát volt egy – a mai baskirral egyező elnevezése is.
	A besenyőkkel kapcsolatbak Tolsztov  kitér  arra is,  hogy a  k a s g á r i   M a h m u d szerint, a besenyők azt az archaikus török nyelvet beszélték, amely igen közel áll a Volga melléki bolgárok (csuvas) nyelvéhez.
	Úgy a K u n o k (kumánok), mint a b e s e n y ő k (kangárok) eredetileg sumér etnikumú népek voltak, bár nyelvük később eltörökösödött. Sőt az előadottak alapján, mindkét nép beillezzthető a Kovarezmi, illetve az onnét kirajzó sumér népek közé. Ugyanez mondható a b o l g á r népre is, mely mint Tolsztov mondja – később is szembetűnően mindig szoros kapcsolatot tartott fenn Kovarezmmel.
	Maga a b o l g á r   n é p n é v is sumér eredetű.
	b a l – a – g a – a r i 	= folyami eredetű.
	b a l – a – g a 	= folyó, folyam (szó szerint kifolyást csináló (víz)
	a r i (g a r –ból)	= születés, eredet
	Ámde a „B a l a g a „ szóból lett az orosz: „V o l o g a > = V o l g a. így tehát valójában a bolgárok neve azt jelenti, hogy volgai eredetű. Ez természetesen már újabb keletű név. Az „a” = „o” hangváltozás az O b   és T o b o l orosz folyóneveknél is megfigyelhető.
	A bolgár népet a források „onogur” vagy „onogor” néven is említik (V-VIII. századig). Ezt a nevet a turkológusok: „tízugor”-nak fordítják. Mi azonban a bolgárokat – annak ellenére, hogy két (2) ízben is cseréltek nyelvet (sumér-török) majd (török-szláv) főként antropológiai okokból sumér eredetű  népnek  tartjuk.  Az  „o n o - g u r” névnek a sumér nyelv alapján, többféle eredeztetés lehetséges!
	Az egyik ilyen – nem alapnélküli – szófejtésünket bemutatjuk. Említettük, és példákkal is igazoltuk, hogy a vonuló sumér nép – eleinte – városállamonként tagozódott. Ennek figyelembevételével az o n o g u r név sumérul:
	U n – u g – a r – r i = U n – u g – u r – r i,
Jelentése: U n u g (Uruk vagy Erek) város szülöttei.
	„U r u k” (városállamot, mely a B u r – r a – n u n = főfolyó, vagyis az Eufrátesz folyó balpartján feküdt és nagy kereskedelmi gócpont volt, a táblafeliratok:
	U n – u g – u r u – d u = U n u g   s z é p   v á r o s néven említik.
	A sumér nép történetéből tudjuk, hogy a városállamok között U r – és U r u k adták a sumér birodalomnak a legtöbb dinasztiát. Ezért a két közelfekvő városállam között, állandó versengés folyt a többi városállam feletti főhatalomért. Talán erre vezethető vissza: a honfoglalás-kori ellenségeskedések: U r város népének leszármazói (a magyarok) és U r u k (U n u g) város népének leszármazói (a bolgárok) – vagyis a két testvérnép között.
	Tolsztov könyvében részletesen foglalkozik: Guldurszunnak – Chorezm egykori legnagyobb erődjével. Ez félreérthetetlenül sumér név.
G u l – d u r – z u – e n
Elemzés: g u l vagy g a l	= n a g y
		d u r	= u d v a r – később v á r, várkastély
		Z u – e n (E n – z u)	= Holdisten (szószerint tudás ura9
Fordítása: Holdisten nagy udvara vagy palotája
	Ez a név már a sumér birodalom utolsó fővárosa: U r népének, illetve e népek leszármazóinak jelenlétére utal..
	A sumér birodalomban egyedül U r városában volt Holdistennek temploma és szentélye, amit egyébként már említettük. 
	A magyarok – amint ezt már „Debrecen város nevének eredetéről” szóló értekezésünkben kimutattuk, - a Holdistent h e l y i főistenként imádó – U r – város népének voltak – leszármazói.
	D e b r e c e n város sumérul:
	D i b – r i – i d – z u – e n = Holdisten kézmegragadása. Ez a név egy ősi sumér királyi szertartást örökít meg.
	A honfoglaló magyarság igen sok, ma is létező földrajzi névben örökítette meg ősei istenének: Holdistennek, valamint az u r i  királyok nevét. Példaként itt csak néhányat említünk, megjegyezve, hogy a „Z u – a n” (Holdisten) név már: Z u n vagy Z e n illeszkedett alakban fordul elő.
	S z ő n y község neve (régi oklevelekben: Zyen, Zun).
Sumérul: Z u – e n = H o l d i s t e n
	E b s z ő n y község: I b i –z u e n = Holdisten fia. Ez volt a legutolsó úru király, akinek csatavesztése után i.e. 2187-ben a királylisták szerint, omlott össze az ókori sumér birodaalom. A község későbbi neve E p e l – E p ö l, ez is az I b i- i l = felnőtt fia névre vezethető vissza.
	B ö r z s ö n y község és hegy neve (az oklevelek szerint: B e r z e n vagy V e r z e n).
Sumérul: B ú r z u – e n (Szín).
	Ez is Ú r városállam, illetve a sumér birodalom „megistenített” kedvenc királya volt.
	A kovarezmi: G u l d u r s z u n – feltétlenül ősi keletű – neve, amellett tesz tanúságot, hogy a Holdistent imádó  ú r i  sumérok Chorezmben huzamosabb ideig jelen voltak.
	U r g e n c s (vagy G u r g e n c s) chorezmi város sumér neve U g – g e n – š i vagy U g – u r – g e n – š i = Ú r, illetve Ú r   n é p é n e k   v o n u l á s a.
Elemzés: g e n vagy g i n	=menet, vonulás
		š i vagy š u	= neki (datívusz)
		u g	= nép
	Megfejtésünk helyességét alátámasztja a mai Karakalpia területen fekvő későbbi város:
	K u m j a   U r g e n c s neve
Sumérul: K u – u n – g a   U r – g e n – s i
Fordítása: Úr szent (kegyes) népének vonulása
Elemzés: k u	= szent, kegyes
		u n	= nép
		g a	= genitívusz
Vö. G e n c s – hazai heéységnévvel!

Z a m a c h s á r
Sumérul: Z a – m a ğ – š a r
Fordítás: Szent és dicső király
Elemzés: z a, z a g	= szent
		m a ğ 	= nagy, dicső, magasztos
		s a r	= király
	Vö. A n – s a r	= Ég királya
Megjegyzem, a sumér „š a r” szónak több jelentése van – így sereget tömeget is jelent!

D a r g a n
Sumérul: D a – a r – a g a – a n
Fordítása: hátsó oldalon levő, hátvéd (erődrendszerben vagy hadseregnél)
Elemzés: d a vagy t a 	= oldal
		a r	= itt lokatívusz
		a g a > g a	= hátsó, hátrész
		a n	= levő (participium)
	Vö. Tarján magyar törzs és helységnévvel

D z s i g i r i b e n
Sumérul: D i – g i r – i b i – e n e
Fordítás: Isten gyermekei (vagy Teremtő fiaié)
Elemzés: D i – g i r (Din-gir -ből)	= Isten (teremtő 
		i b i	= fiú (gyermek)
		e – n e	= itt többes jel
Jelentése tehát ugyanaz, mint a már elemzett derbik népnévnek. Vö. a magyar „T e r e b e s” helységnévvel. Sumérul: T i – i r – i b i – e s Fordítás: Teremtő (T i n – g i r) gyermekei
		e s	= többes jel 
K e s
	Azonos a K e š vagy K i š ókori sumér város nevével.
	A földrajzi nevek között foglalkoznunk kell, a jelenleg Üzbegisztán területén fekvő ő s i város
S a m a r a k a n d a (Szamarkand)
nevével.
	A kínai források szerint:
S z a – m o – k i e n
	Ez sumérul – fejlesztett alakban
S a – m a – a r – r a – k u  a n  d a 
Eredetileg: Z a g – m a ğ – g a r – r a    k u  - e n – d u
	A   S a – m a – a r vagy Z a g – m a g – g a r tulajdonképpen n é p n é v.
	Értelmileg teljesen azonos – Kovarezm nevében eéőforduló K u – m a – a r vagy K u – m a ğ – g a r népnévvel.
	Mindkettő jelentése: Szent és magas születésű (dicső szülött). 
	Ezek a szavak az elemzések során – már többször is előfordultak. Az ismétléstől azúttal eltekintünk.
	A  S a m a r a ~ S z a k m a r a nevet egyébként a mai Baskíriában a folyó, illetve városnevek között is megtaláljuk. De megtaláljuk h a z á n k földrajzi (helység) neveiben is.
	S z a k m á r (S a g – m a – a r)
	S z o m o r (S u – m u – u r vagy S a – m a – a r)
	S o m o r j a (S u – m u – u r – ğ a vagy Z a - m a – a r – g a)
	E geográfiai nevek mind a sumér népet jelölik, s mintetgy jelzőkövei – a sumér nép – több mint 3000 éves vonulásának.
	Külön kell foglalkoznunk a szóban lévő városnév utórészével. Ez eredetileg:
K u – e n – d u
Elemzés: k u (k i, k e, k a)	= szent, kegyes
		e n – d u (i n – d u)		= szemet megnyitó = tekintő, vagyis ú r
ez egy sajátságos sumér kifejezés.
	A sumér rabszolgatársadalomban ugyanis a rabszolgának ura előtt szemlesütve kellett állnia, vagyis urára nem tekinthetett. Ezért a rabszolgát úgy is nevezték, hogy „szemét meg nem nyitó”, „nem tekintő”.
	Ezzel szemben a szabad ember, vagyis az „ú r” volt a „szemét megnyitó vagy tekintő”. Ezt a sumér nyelv többféleképpen tudta kifejezni.
	Pl. i g i – t u ğ vagy i g i – d u vagy
		e n – d u vagy e n – t u ğ stb.
	Tehát az „e n – d u” (i n – d u, u n – d u) kifejezés tekintőt, szabad embert – vagyis „u r a t” jelentett. Így a „k u – e n d u” fordítása: „k e g y e s   ú r”.
	Ennek, a vokálharmónia folytán kialakult változatai a: K u –  u n – d u, K e – e n – d u, és K u – a n – d u (K a – a n – d a).
	Úgy a K u  u n - d u (K ü n d ü), mint a K e - e n - d u (K e n -d e) szavak ismerősük előttünk. A magyarok e  néven tehát „K e - g y e s   ú r”  -nak nevezték fejedelmüket, esetleg tőrzsfőiket. Vö. „K o n u” honfoglaló vezér nevével.
	 A „S a – m a – a r – r a   K a – a n – d u” vagy
		„Z a g – ma g – g a r – r a   K e – e n – d u”
azt jelenti, hogy a „szent és magas születésűek” (zagmaggar-ok) kegyes ura”.
	Az ősi sumérok a papkirályt nevezték „kegyes úrnak”: „E n – z i” vagy teljesen „P a t – e – z i”. ebből kikövetkeztethetjük, hogy ez a város – s u m é r – papkirálynak (papi fejedelemnek) volt a székvárosa.
	A K i – e n d u ~ k e – e n - d (u) szó éppúgy, mint az ú r szó, mely eleinte csak fejedelmi személyeket illetett meg, a nép nyelvében később általánossá, s pusztán udvarias kifejezéssé vált. A „k e n d” (röviden: k e e, k i e) szavunk illetve megszólításunk, így voltaképpen „k e g y e s   u r a m” – at jelent.
	Ezzel kapcsolatban itt foglalkozni kell még a magyar történelem ama új megállapításával, hogy a honfoglaló magyarságnak nem Á r p á d, hanem K u r s z á n   k ü n d ü (kende) volt a főfejedelme. Kurszán korábbi neve: „K u s i d” (sumérul:: K u š – i d = két folyó). Kurszán már később felvett név, és méltóságot fejez ki.
Sumérul: K u r – s a – a n (teljesen: K u r – z a g – a n) annyi mint: „a z   o r s z á g   f ő f e j e”.  Ámde  a  sumér  nyelvben  a  „k u r” = i d e g e n országot jelentett.
	Így tehát ez a megállapítás kételyeket ébreszt! E kételyünket táplálja az is, hogy történelmi forrásaink szerint, Kurszán kündü, éppúgy mint az általunk már említett K e t e l (K u – u t u l) kun vezér, hadi szolgálata fejében, Árpád fejedelemtől, szintén földet és birtokot kapott. Világos, hogy aki Árpádtól, szolgálata fejében földet és birtokot kap, az semmi esetre sem lehetett fejedelmi rangban elsőbb Árpádnál.
	A legvaószínűbb az, hogy Kurszán (kündü) a honfoglalásban részt vett és ugyancsak sumér etnikumú – k u n – törzseknek (magyar szempontból): segédcsapatoknak) lett, illetve volt a f ő f e j e, illetve fővezére.
	A fentiek figyelembe vételével, ezt a kérdést tehát újból meg kellene vizsgálni.
	Ezután vizsgáljuk meg, a perzsa és főleg görög történeti forrásokból ismert chorezmi és masszagéta uralkodók (királyok) neveit.
	A chorezmi királyi ház megalapítójának (i.e. XIII. század) „S z id j a v u s” – nak, a perzsa „Aveszta” szerinti neve:
S z i j j a w a r s a n
Sumérul: S i g – g a   A w a r – Z a – a n
Elemzés: s i g	= megáld
		s i g – g a	= áldott
		A w a r (eredetileg A m a r) = bika
	Z u – e n (szín)	= Holdisten (Z a – a n)
A m a r – Z u – a n (Szín) vagy A w a r   Z a a n, a III. évezred végén uralkodott és megistenített sumér (ú r i) király neve. Fordítása: Áldott Amar Szín (Avar Zaan).
	Itt meg kell említenem, hogy hazánkban több helységnév őrzi e nevet V a r s á n y formában
	A „S z i j a  v u s” név sumérul:
		Z i g – g a   m u – u š vagy
		Z i g – g a   m a – u š
	Jelentése: Áldott nagy ember
	Az „m” és a „w” jele az ékírásban azonos!
	E sumér név ellenére, a többi királyneveket is figyelembe véve, valószínűnek tartjuk, hogy a Szijawus dinasztia tagjai, vegyes-házbeli királyok voltak. Vagyis s u m é e r ~ s z a b a r (s u – b a r) –ok.
	Az ókor történetéből tudjuk, hogy a perzsa achaimenidák név szerint K y r o s z és D a r e i o s z királyok, három ízben is vezettek sikertelen hadjáratot félelmetes belső-ázsiai ellenségeik: a masszagéták, a szakák és az európai szkíták ellen. K y r o s z hadjárata (i.e. kb. 530.) a masszagéta törzsek főként a „d e r b i k” ellen irányult. Ennek balsikere késztette utódját: D a r e i o s z t, egy másik hadjárat indítására.
	Ptolemaeus „Sztratageniá-„jából tudjuk, hogy Dareiosz támadásának hírére, három”s z a k a” király ült össze haditanácsra, és pedig S z a k s z a f á r, O m a r g é s z és T a m i r i s z.
	Vegyük sorra ezeket a neveket és vizsgáljuk meg eredet szempontjából. Tolsztov szerint „Szakszafár” neve azonosnak látszik a „S a u s a f a r” névvel, s e névhez chorezmi királyt kell keresnünk.
	A két név közül: a Szakszafár a módosult sumér változat.
	S a g vagy (Z a g) – s a – b a r (eredetileg: s u – b a r)
	Jelentése: S z a b a r (szubar) f e j e d e l e m
	De lehet egyszerűen csak „dicső (szent) szabar is.
	E név is arra mutat, hogy a chorezmi királyi dinasztia elsősorban szubar (hurrita) volt. Itt megjegyezzük, hogy a Szabar – Szubart névnek a magyar vezérnevek között is megtaláljuk a megfelelőjét: „S z o v á r és Z u a r d” alakban.
	A másik királyi név: O m a r g e s z
	A „h a u m a v a r g a” szaka nép nevével rokonítható.
	Ez a név sumérul:
U m – m a – a r – g i š
Jelentése: U m m a i eredetű (születésű) férfi.
	Minthogy a „g i s” (ges) jelentése a sumérban nemcsak férfi, de „n a g y” is, ezért e név úgy is fordítható, hogy „Umma nagy szülöttje”. Umma ősi sumér város; neve már a legrégibb táblafeliratokban is szerepel.
	Eredeztetésünk szerint: Omargesz és Haumavarga szakák királya volt. Egyébként Ktesziasz is a „szakák királyának” nevezi.
	T a m i r i s z neve azonos T o m y r i s s z a l,
aki Herodotosz szerint a masszagéták (közelebbről a derbik nép) királynője volt. Ez már fejlesztett (akkádos) alak.
Sumérul: T a – a m – i r i – š i
Jelentése: harcban (háborúban) lévő
	Az eredeti sumér kifejezés:
D a – a m (g) a – r a
Elemzés: d a –a m	= ellene, szembe
		a r a (u r u, i r i, r i)	= menés
		š i vagy š u	=lokatívusz
Szó szerinti fordítás: Ellene (szembe) menésben, vagyis szembe szálló = h a r c o l ó.
	Akkád: Tamğaram = harc, háború
	A sumérban a d a – a m alakpárja: g a – ab = ellene, szembe; az a r a alakpárja: u r u = m e n é s
	Ebből jött a magyar „h á b o r ú” szó.
	G a – a b – u r u = szembeszállás, harc – h á b o r ú.
	Itt megjegyzem, hogy a:
K a b a r 
népnév közelebb ál a g a – a b – a r = harcos szóhoz, mint a „k u – m a – a r” kifejezéshez.
	Visszatérve Tamarisz királynő nevéhez, valószínű, hogy ez csak egy alkalmi (ad hoc) név volt, és azt volt hivatott kifejezni, hogy a támadó perzsákkal szembeszálló, azaz hadra kelt seregnek, ő volt a fővezére.
	Kiváló kovarezmi uralkodó volt a III. században:
V a z a m á r
király.
Sumérul:M a – z a – m a – a r
Teljes alakban: M a ğ – z a g – m a ğ – g a r
	E királynévből világosan látszik, hogy a zag-mağ-gar-ri vagy röviden z a – m a – ar – egy népnév. A m a (mag) = v a pedig jelző, jelentése: d i c s ő.
	Az egész név tehát „d i c s ő   z a g – m a g g a r vagy röviden: z a – m a – a r”. e királynév már nem szabar, hanem s u m é r eredetre vall. Egyébként teljesen azonos S a – m a – a r – r a kanda városnév előrészével, valamint „magna – Hungáriában „illetve Baskíriában fekvő „S z a m a r r a” folyónévvel.
	Csatlakozik ezzeh a Balaton partján levé: Z a m á r d i = Z a – m a – a r – d u helységnév, (A „d u” dumu fiút, gyermeket jelent).
	A „Samarkand” névvel kapcsolatban pedig rámutattunk arra, hogy a S a – m a – a r – r a névnek dialektusbeli változata a: S o - m o r j a, sumérul… S u – m u – e r vagy S u – m u – u r – ğ a, teljesen (s u g – m u ğ – g e r) – S u g – m u ğ – g u r – ğ a, és
	S z o m o r helyneveink.
Sumérul: „S u – m u – u r” teljesen S u g – m a g – g u r. világos tehát, hogy mindezekben a nevekben: a „m o g e r” (m a g y a r – m o g y e r), a „m a g o r – m a g a r” – m a g y a r népnevünk rejtőzik. Ehhez most már semmi kétség nem fér.
	Ezek után eljutottunk az őstörténeti kutatás legnagyobb szenzációjához. A m a g y a r   n é p  e r e d e t é n e – valamint a tudósok által száz éve kutatott s u m é r   r o k on s á g megfejtéséhez, de ezen túlmenően a s u m é r = m a g y a r   e g y e n l e t bizonyításához is.
	A megfejtés kulcsát a: S a g – m a ğ – g a r rövidítve S a – m a – a r vagy Z a g – m a ğ – g a r, r9vidítve Z a – m a – a r szavak adják kezünkbe.
	A könnyebb áttekintés és megértés végett elemezzük ismételten a népnevet:
		z a g vagy s a g röviden z a és s a – ennek alakpárja:
		z u g vagy s u g röviden z u és s u
jelentése: s z e n t, d i c s ő , k e g y e s
		m a ğ röviden m a – alakpárja
		m u ğ röviden m u
Jelentése: m a g a s, m a g a s z t o s, d i c ső
		g a r röviden (lekopással) a r – a r i – ennek alakpárja:
		g i r – g e r röviden i r, e r, - e r i = nemzés, születés
Ehhez képest a „s a g – m a ğ g a r” (s a – m a – a r) alakpárja:
		S u g – m u ğ – g i r vagy
		S u g – m u ğ – g e r.
	Röviden: (a „g” lekopásával) „s u – m u – i r” vagy „s u – m u – e r”, illeszkedéssel: s u – m i – i r vagy s u – m e – e r, vagy s u – m u – u r.
	Megkaptuk tehát a „s u m i r” vagy „s u m é r” népnév Jules Oppert francia akadémikus, a sumerológia úttörője által felfedezett formáját.
	Ennek jelentése: Szzent és magas (dicső) születésű, ti. nép.
	Végül állítsuk szembe az ugyanazon jelentésű, de különböző sumér dialektusok szerint használt:
		z a g – m a ğ – g a r	= z a – m a – a r
		s u g – m u g – g i r 	= s u – m i – i r
		s u g – m u g – g e r	= s u – m e – e r
	népnév eredeti, vagyis ő s i   s u m é r alakját a 
		m a ğ – g a r	= m a g a r = m a g y a r
		m u ğ – g a r 	= m o g e r = m o g y e r
	népnevünkkel, akkor megkapjuk az eddig délibábos ábrándnak tartott:
s u m e r (s u m i r) = m a g y a r
	egyenletet, amely most már – ékesen beszélő -, s letagadhatatlan t é n y és c s o d á l a t o s   v a l ó s á g.

+ + + + + + + + + + 

	Függetlenül meg kell még emlékeznünk agy, a T i s z a felső folyásánál és E r d é l y b e n  élt ő s i vitéz népről,: a d á k népről. Ezt a hazáját védő hősi népet, a rómaiak Trajánus császár idejében (iu. II. század) leverték és fiait kiirtották vagy fogságba hurcolták, s csak kis részük tudott északra húzódni, illetve elmenekülni.
	Kutatásaink szerint – ez a nép a sumér népnek – akkor még nagy családjába tartozott.
	Bizonyítékul itt is a korabeli d á k földrajzi, nevezetesen a f o l y ó és h e l y s é g n e v e k, másfelől pedig a dák k i r á l y n e v -e k szolgálnak.
	Vegyük szemügyre először is a d á k főváros
S z a r m i z e g e t u z a
	nevet.
Sumérul: S a – a r – m e – e š – i g i – t u ğ – z a (g)
Elemzés: s a (s a g –ból)	=magas, dicső emelkedett
		a r (g a r –ból)	= születés, eredet
		m e – e s (többes jel) 	= levők
		i g i – t u g vagy d u	= szemet megnyitó, tekintő = úr
		z a g (a z a g – ból)	= szent, kegyes
	(i g i - t u ğ - z a g más szóval: k u – e n – d u (kündü) = k e -g y e s (s z e n t) ú r)
Fordítás: Magas születésűek (dicső szülöttek) kegyes (szent) ura.
	Ez a város tehát, amint a neve is mondja u r a l k o d ó i (királyi) székhely is volt.
	Már a fordításból is kitűnik, hogy a „s a – a r – m e – e š” (szarmia) tulajdonképpen népnév volt, valószínűleg a dákoknak saját maguk által használt neve.
	A  s a - a r (teljesen s a g g a r) a sumérban annyi mint: m a - a r – m a ğ g  a r – vagyis m a g a s   s z ü l e t é s ű e k.
	Tanulmányomban előadottak alapján is, kétségtelenül megállapítható, hogy a dákok i s   s u m é r etnikumú népek voltak.
	További fontos dák város:
P o t a i s s a
Sumérul: P a t – a i – s a (g) vagy z a (g)
Fordítása: Holdistennek nevezett fejedelme.
Elemzés: p a t (ba d – ból)	= nevezett
		a i	= Holdisten
		s a g vagy z a g (z a vagy s a) = fej, fejedelem, vezér
	Potaissa tehát vagy papi fejedelmi vagy helytartói székhely lehetett.
	Itt tudni kell, hogy a sumér birodalomban világi vagy papi fejedelem csak az lehetett, akit – a levegő ég istene, holdisten, vagy napisten - főpapja útján - e l ő j e l l e l  néven m e g n e v e - z e t t, vagyis u r a l o m r a szólított.
	Vö. P a t – e – s i (helyesen: P a d – e n - z i) = nevezett kegyes úr, Az ókori kelet története ezt „Pateszi” néven említi, papkirály, illetve helytartó jelentéssel. Tudni kell továbbá azt is, hogy a sumérok a Holdistent három különböző néven nevezték:
	N a – a n – n a – a r	= Magas égen járó
	A i – teljesen (g a i d)	= folyó (víz) – otthona (háza)
	Z u – e n vagy E n – z u	= bölcsesség (tudás) ura

N a p o c a (N a p k a)
Sumérul: N a – a b – u g – a vagy u k u – a
Elemzés: N a – a b vagy N i – i b = Ég fia vagyis a „N a p”
		u g vagy u k u	= n é p
	Minthogy a sumérok természetimádók voltak,  bizonyára a  N a p i s t e n t értették ezalatt.
Fordítása: N a p i s t e n   n é p e.
(Vö. a sumér N i p p u r várossal, amelynek eredeti neve:
N i – i b (u) r u – a = N a p   v á r o s a.
	E két utóbbi névből megállapíthatjuk, hogy Dáciában különböző sumér városállamok népének leszármazói laktak.
	Az egyes városállamoknak ugyanis más-más h e l y i főistenük volt. Így valószínű, hogy Dácia népe: Kovarezm (Chorezm) népeiből rekrutálódott. Erre mutat:
D r e b e t a
város neve is.
	A szavak kettő mássalhangzóval való kezdődése, a flektáló nyelvek sajátsága. A sumérnyelv, mint tudjuk agglutináló (ragozó) nyelv volt. Így tehát két mássalhangzóval szókezdés nem eredeti nyelvjelenség. Sok példa van azonban arra, hogy az indoeurópai nyelvek, az eredeti sumér szavakat, saját nyelvükhöz idomították. Ilyen példa, tanulmányunkból a D i n – e – p i r sumér folyónévnek – D n y e p e r -ré alakulása. Ugyanilyen átalakítás fedezhető fel a „D r e b e t a” városnévben.
Sumérul: D i – i r – i b i – e (n) – t a
Fordítás: D i – r i - b e n –ből való.
	„D z s i g i r i b e n” chorezmi város nevét már elől elemeztük, és azt is megállapítottuk, hogy ez a „d e r b i k” népnek, mely a masszagéta törzsszövetséghez tartozott, volt a városa. Mint elől mondottuk, ez a városnév a sumér népek  belső ázsiai centruma: K o v a r e z m felé mutat.
	Az ókori D á c i a területét érintő három nagyobb folyó és pedig az I s t e r (U s t a r –ból), T i z i a (D u – m u – z i – a –ból) valamint a M a r i s i a (M a – a r – u š –ból) nevével már foglalkoztunk, s megállapítottuk azok sumér eredetét. Valószínű, legalábbis az időpontok egybevetése ezt mutatja, hogy a folyónevek éppen a sumérok: d á k  n é p c s o p o r t j á t ó l származnak.

D e c e b á l
D á k király neve véleményünk szerint, ugyancsak a D u - z i (D u – m u – z i) = Természet (Tavasz) isten nevéből eredeztethető.
		1.) D u – z i – b a l – a vagy
		2.) D u – z i – i b – i l
	ad.1 = D u z i  isten folyója (azonos a T i – z i – a folyónévvel
	ad.2 = D u z i (isten) felnőtt (illetve) f i a (i b i)
	itt megjegyezzük, hogy az „i b i – i l” hangváltozásai a magyar földrajzi nevekben:
	E b e l > E p e l > E p ö l község, ugyanebből
	I p e l > I p o l > I p o l y – folyónév
	Ennek tehát „e b a l” változata is lehetséges!
	B i r a b i s t a vagy  B i r a b i s t i a
D á k király neve már egyértelmű és értelmileg azonos a Herodotosz  által  említett  „Boryszthenesz” folyónévvel, vagyis a „D n y e p e r” ókori nevével.
Elemzés: b i r – b a r (vagy p i r – p a r) = döntés, döntő
		a – b i (a – n i)	= övé
		u š ( i š) 	= halál
	 	t i (t i n)	= élet
		a (g a –ból)	genitívusz
Fordítás: Halál és élet döntője (bírája) [b o r = víz – székelyföldön]
	M a g a „d á k” n é p és o r s z á g n é v
	(D a c u s, D á c i a) melyet római forrásokból ismerünk, a sumér „d a ğ – k i vagy d a ğ a – k i” szavakra vezethető vissza.
	Szószerinti jelentése: szaporító hely
	Ezt a sumerológusol: lakás, otthon szóval fordítják. Ezt a kifejezést a dákok valószínűleg „h a z a” értelemben használták, innét a római átvétel. Egyébként ez más sumér kifejezéssel: p e š – k i vagy p e š – e – k i = ugyancsak szaporító hely. Ez a magyar  f é s z e k (f e s z e HB.) szavunk eredete is. Megemlítjük még, hogy helységneveinkben: P e s z e k (Nagy és Kis) is szerepel. A „d á k” népnév – értelmileg – a “b e s e n y ő” nép kielemezett nevével is kongruál.
	A dák főváros Szermizegetuza nevével kapcsolatban hangsúlyoztuk, hogy ennek előrésze: „S z e m i z „ (S a - a r - m e - e š) n é p n e v e t jelöl, s kifejezést adtunk annak a meggyőződésünknek is, hogy ez csak – a dákok – önmaguk által használt neve lehetett.
	Kutatásaink során e népnévvel összefüggésben, igen figyelemre méltó, s egyben érdekes más megállapítást is tettünk. 
	Hajdu Péter: Finnugor népek és nyelvek (Budapest, 1962.) című munkájában részletesen foglalkozik a volgai finnugorok, félmilliós lélekszámú, egyik népcsoportjával: a cseremisz vagy másként m a r i néppel. Utal arra, hogy a X. századbeli k a z á r források e nép nevét „z a r m i s” alakban említik. Arra is rámutat, hogy a volgai bolgárok, illetve ezek utódai: a c s u v a s o k – a m a r i népet: s a r m y s néven ismerik.
	A dák főváros nevének „S a r m i z” (S a – a r – m e – e š) előrésze, amit mi a d á k nép saját nevének tartunk, teljes egyezést mutat a H.P. művében említett fenti népelnevezésekkel, valamint a „cseremiszek” nevével. Már ebből is levonhatjuk azt a következtetést, hogy a rómaiak által „d a c u s” –oknak, d á k o k n a k nevezett „s z á r m i s” nép azonos a cseremiszekkel, vagyis a Volga mellett élő, s ma már finnugor „m a r i” néppel.
	Ezt az azonosítást erősen alátámasztja, magának a m a r i népnévnek az elemzése is:
		M a – a r i = m a g a s (dicső) s z ü l e t é s ű
	Ez nem egyéb, mint a mi: m a ğ – g a r i népnevünknek fejlesztett alakja, illetve összevonása. Mind a két népnév: s u m é r. de míg a: m a – a r i – akkádos –, s későbbi forma, addig a m a ğ – g a r, vagyis a mi népnevünk: a legősibb s u m é r.
	Ezek a d á k vagy s a r m i z nevű sumér népcsoportok valószínűleg a rómaiak „dákirtó” hadjárata elől, mint a dák nép megmaradt töredéke északra, majd északkeletre húzódtak a Volga mellé, s ott a finnugor népek szomszédságában és azokkal keveredve, eredeti sumér nyelvüket elvesztették, s finnugorokká váltak.
	Tévedés tehát azt hinni, hogy a dákutód mari népnek nagy többségben mongoloid (turanoid) embertani jellege csak egyszeű beütés. Az ősi sumérek ugyanis bebizonyítottan turanid (mongolid) jellegű népek voltak, s így a sumér – dákutód m a r i vagy c s e r e m i s z nép, ezt az antropológiai jelleget, éppúgy mint mi magyarok is a s u m é r őshazából hozta magával és életmódjában és műveltségében észlelt feltűnő eltérések pedig nem a volgai bolgár utód: csuvasok hatásának tudhatók be, hanem a sumér-d á k eredet komoly bizonyítékaként értékelendők.
	Végül is így nyer magyarázatot a m a r i és m a g y a r népek zenéjében megállapított dallamegyezések, mely főleg a pentaton (ötfokú) dallamstílusban kulminál. Miután mindkét nép suméreredetű, ezek a dallamegyezések is a közös sumér őshazára utalnak.
	Az előadottakból tehát megállapítható, hogy az ókori dák nép nem indoeurópai. Ugyancsak szertefoszlik a román nép nacionalista „d á k r o m á n” származását valló ábrándos elmélet is.
	Az ősi sumér nyelv alapján megvizsgáltuk és kielemeztük a Belső-Ázsiai K o v a r e z m népeinek nevét, geográfiai neveit, valamint a történeti források által említett uralkodók (királyok) neveit. Ezek a kielemzett nevek – melyek értelmileg összefonódnak, s egymást igazolják -, kötelező erővel bizonyítják, hogy ősi hazáját történelmi okok folytán odahagyó s u m é r  n é p, illetve ennek városállamonként tagozódó népcsoportjai, Belső-Ázsia: közelebbről K o v a r e z m területén hosszabb-rövidebb ideig tényleg jelen voltak.
	Szerény tanulmányunk – úgy véljük – jelentősen kiegészíti sőt új elemekkel is gazdagítja, a szovjet tudományos expedíció évtizedes munkájának Sz.P. tolsztov, szovjet akadémikus széleskörű tudással megírt kitűnő művében egybefoglalt – értékes eredményeit.
	Az őstörténeti kutatás szempontjából, jelen tanulmányunkból igen fontos és előremutató következtetések és tanulságok vonhatók le.
	Ezek közt első és legfőbb az, hogy az ősi sumér nyelv ismerete adja kezünkbe azt az Ariadne-fonalat, melynek segítségével az ókori (és középkori) keleti népek – s nem utolsósorban a magyar nép – őstörténetének szövevényes útvesztőin biztosabban tudunk eligazodni.
	(Éppen ezért kívánatos, sőt egyenes szükséges volna legalább a fővárosban székelő Eötvös Lóránd Tudományegyetemen, a sumér nyelv- és irodalom részére egy külön tanszék sürgős szervezése.)
	Továbbmenve leszűrhetjük még azt a tanulságot is, hogy az őstörténeti kutatásnál mily fontos szerepet játszanak a földrajzi nevek – illetve azok eredetének – nyelvészeti felderítése.
	Így suméreredetű földrajzi nevek jelzik és örökítik meg az utókor számára, az ősi sumér és szubar (hurrita) nép több mint 3000 éves vonulásának útját, az Eufrátesz és Tigris folyótól – a Duna-Tisza vonaláig.
	A gyérebb történeti adatok kiegészítéseképpen, ugyancsak a kielemzett földrajzi nevek tesznek tanúbizonyságot arról, hogy a belső – Ázsiai térségből – főként keleti és nyugati irányban – kirajzó sumér és hurrita (szubar) népek, a Csendes-óceán partjától az Urálig – majd a Duna-Tisza tájig terjedő hatalmas területet - hosszú évszázadokon át – ellenőrzésük, illetve hatalmuk alatt tartották.
	A sumér népek igazolt jelenléte Eurázsiában érthetővé teszi azt is, hogy az ősi sumér nyelv és kultúra, mely népek tengerében e földrészen sóként olvadt szét, hogy lehetett oly mély és egyetemes hatású, hogy annak nyomai, még az ún. „fiatalabb” népek kultúrájában és nyelvében, napjainkban is fellelhetők.
	Az ősi sumér és szubar népek, a feltörő új népek gyűrűjében, idők multával – lassanként – felmorzsolódtak és nagyrészben elenyésztek. Előbb a török, majd a szláv népekkel keveredve nyelvüket, majd ősi múltjuk emlékét is elveszítették. 
	Egyedül – az utolsó sumér dinasztia székhelyének: Ú r városa – népeinek leszármazói – a magyarok tartották meg az ősi nyelvet és őrizték meg az évezredes szokásokat a Duna-Tisza táji hazában, ahol a történelmi idők kezdetétől fogva örökletesen és folyamatosan mindig s u m é r etnikumú, vagyis testvérnépek laktak.

Budapest, 1966. november 15.