Az 1740. évi Névtelen MAGYAR TÖRTÉNET
Macar Tárihi vagyis Madzsar Tárihi

Ebben az összefoglalásban az van röviden megírva, hogy Üngürüsz népe, vagyis a madzsar nép attól az időtől kezdve, amióta felkerekedett a Sztyeppék Világsávjáról [Dest Iklimi], és elfoglalta mostani hazáját, Madzsarisztánt és Erdel országát, mit élt át és min ment keresztül a mai időkig, [továbbá] milyenek voltak a kapcsolatai a Magas Oszmán Birodalommal és a nemcsékkel.
A madzsar nép történelmi könyveiben meg van írva, hogy a madzsar nép a tatár népfajták közül eredő népfajt alkot. Nagyszámú sátorlakó nép volt, mely ősidők óta megállás nélkül állandóan vándorolt kelet országaiban a Nagy Sztyepp [Dest-i Kebir] néven ismert végtelen széles pusztaságokon.
Íszá [próféta] őfényessége születésének 371. évében, ami [Mohamed] próféta - legyen számára kifejezve a legtökéletesebb jókívánság - Hidzsrája előtt 587 évvel [!] volt, az említett néptörzs a sztyeppről felkerekedett azzal a céllal, hogy a nyugati országokba vándorol.
Az Itil folyó és Ten folyó között elterülő tágas pusztaságon, mely Dest-i Kipcsak [Kipcsak Sztyepp] néven ismeretes, felütötte sátrait, és egy évig az említett területen nomadizált. Azután az említett nép, mely tízszer százezer lelket számlált, átkelt a Ten folyón, és behatolt Avrupa országaiba. Sáskahadként minden oldalról rátámadtak Avrupa területeinek lakosságára, és darázs-veszedelmet hoztak a fejükre. Országaikat elpusztították, vagyonukat és élelmüket elrabolták és kifosztották. Támadásaikkal Avrupa összes országainak népét elnyomták és nyugtalanították.
Nyolc évig tartott ez az állapot. Széltében-hosszában portyáztak és zsákmányoltak. Ezenközben szerfölött megtetszett nekik Avrupa éghajlata, vize, levegője, s ezért elhatározták, hogy a Pannonija nevű tartományt, melyet ma Üngürüsznek vagy Madzsarisztánnak hívnak, hazájukul választják. Ebben az országban telepedtek le, és alapítottak maguknak hazát.
[Íszá próféta] születése után a 380. évben az ország területét a bégek között felosztották, és törzseiknek adományozták. Azután városokat és falvakat alapítottak, és megkezdték az ország felvirágoztatását.
Avrupában akkor sok különféle nemzet élt, melyek féltek tőlük, s emiatt teljes biztonságban érezvén magukat, az ország felvirágoztatásával és építésével voltak elfoglalva.
Az említett ország sokféle nép lakóhelye volt. Az említett madzsar [hon]foglalás következtében nagy részük elhagyta az országot, és a járhatatlan hegységekben keresvén menedéket szétszóródott.
Egyedül a szász nevű népnek, mely nagyszámú volt, egy csoportja Erdelben maradt, és különböző feltételek alatt meghódolt. Máig is Erdeiben laknak, és az erdeli városok és erős várak legnagyobbrészt ennek a néptörzsnek az építményei. Az orosz és eflák nép egy csoportja szintén meghódolt, és Madzsarisztánban cs Erdeiben telepedett le.
[Íszá próféta] születésének 401. esztendejében egy hős, bölcs és éles eszű, Atila nevű személyt herszek címmel fővezérüknek választottak, és mindnyájan magukra vették az engedelmesség pányváját, és meghódoltak neki. Ügyeik intézésének gyeplőjét megbízható kezébe helyezték.
[Íszá próféta] születésének 416. esztendejében az említett hercegüknek, Atilának királyi címet adományoztak, és így ő lett a madzsar néptörzs első királya. Fenséges, hatalmas, erős és független király volt.
[Íszá] születése után 441-ben hadjáratot indított a Nemcseországok ellen, és négy éven keresztül tartó támadások során a legnagyobb részüket elfoglalta és elpusztította.
Azután Firancsa vidékei ellen támadt, és Tolun nevű város közelében megütközött a kétszázezer főnyi firenk sereggel. Hatalmas csata fejlődött ki, mely napkeltétől napnyugtáig tartott. A firenkek padisahja és sok kiváló vezére esett el. Atilának nyolcvanezer katonája esett el, és vereséget szenvedett.
[Atila] ezután visszatért Madzsarisztánba, és új sereget gyűjtve a következő évben Italja országába ment azzal a céllal, hogy elpusztítja Rómát.
De a római pápa [Roma papaszi) és Róma népe mérhetetlen kincseket fizetett neki, és így létrejött a béke, s Róma felszabadult. Ennek ellenére Italja számos városát feldúlta és kirabolta.
Ezenközben Italjának gazdagjai a puszta és elhagyott szigetekre menekültek, amelyeken ma Venedik városa van, és ott felépítették Venedik városát.
444-ben az említett Atila király a Nemcse tartományokat dúlta fel, de közben Szikamberija nevű városban százhuszonnégy éves korában [!], királyságának negyvennegyedik évében a sors kifárasztotta és meghalt.
Két fia, Csaba és Aladár között a királyság öröklése miatt viszály támadt, és a madzsar nép két pártra szakadt. A két királyfi pártja között végül is harcra került a sor. Olyan csata kezdődött, amilyent eddig senki sem látott, és egymást úgy lekaszabolták, hogy azt elmondani sem lehet. A madzsar nép többsége elpusztult.
Csaba királyfi seregéből az öldöklés után mintegy tizenötezer madzsar maradt, akik elhagyták Madzsarisztánt, és visszatértek ősi hazájukba, a Nagy Sztyeppre [Dest-i Kebir]. Aladár királyfi pedig a csatában elesett, seregének maradványai, az öldöklés után mintegy háromezer madzsar, Erdel országának egy részébe húzódott, és letelepedett. Azután a madzsar nevüket is megváltoztatták, és a szekel nevet vették fel. Mindmostanáig az erdeli madzsarokat szekeleknek nevezik.
[Íszá próféta] születésének 448. esztendejében az osztrogót nevű nép jött Madzsarisztánba, melyet pusztán és üresen talált. Itt letelepedett és hazát alapított. Madzsarisztán egyes vidékein a tót nevű nép volt letelepedve, mely [még az osztrogótok] előtt a madzsarok kíséretében [szövetségében] jött be a Sztyeppről.
Egy idő múlva a nemcse nép megerősödött, és a Karolus nevű nemcse [!] császár háborút indított ez ellen a nép ellen, hogy a madzsarok miatt bosszút álljon rajtuk. A lakosság nagy része elpusztult, de maradványaik a mai napig Madzsarisztánban laknak, és egy tartomány [nagyságú] területet népesítenek be.
Ezenkívül a fent említett szász néptörzs Erdelben maradt, és az eflák nép [is] Erdelben és Madzsarisztánban szétszóródva élt. Ezeket erdeli vagy madzsar eflakoknak nevezik. A lengyel határ közelében levő területeken pedig az orosz nép maradt fenn. Mostanában mindezek [a népek] alattvalói az országnak.
[Íszá próféta] születésének 526. évében Avuszturjából a longobardus nevű nép jött be Madzsarisztánba, és telepedett le. Egy ideig ott laktak, de [Íszá] születése utáni 568. évben Madzsarisztánt elhagyták, és Italja országába költöztek. Ez az említett nép ma is Italfában él.
[Attól az időtől kezdve), amióta a madzsarok [először] elhagyták a Sztyeppet, [Íszá próféta] születésének a 744. évéig háromszázhetven év (!) telt el. Ennyi idő eltelte után az említett évig, vagyis Íszá próféta születésének 744. évéig, amely (Mohamed) próféta - akire töméntelen áldás szálljon! Hidzsrája után körülbelül a 157., évvel egyezik meg [!], a kétszázezer (főnyi madzsar nép másodszor felkerekedett a Nagy Sztyeppről [Dest-i Kebir), és a régebbi hazájába, Madzsarisztánba költözött, melynek megszállása után ott letelepedett.
Újonnan megkezdték az ország építését, városokat, várakat és falvakat kezdtek alapítani. Árpád, Gjula, Kend, Szabolcs, Ürs, Lejl és Bulcs nevű hét kapitányuk [kapudan) volt. Árpádot nevezték ki valamennyiük főkapitányává. Az egész Madzsarisztánt hét kerületre osztották, és mindegyik kerületet egy-egy személy parancsnoksága alá helyezték, akinek kapitányi méltóságot adtak.
Több mint száz évig így folyt az életük, amikor is [Íszá próféta] születésének 803. évében főkapitányuk, Árpád meghalt. Helyére Zoltán nevű fiát nevezték ki mindnyájuk beleegyezésével.
890-ben azonban ő is meghalt, és helyébe Taksos nevű fiát nevezték ki főkapitánynak. Ilyen módon 154 éven keresztül Madzsarisztán uralkodóit főkapitányi méltósággal ruházták fel.
898-ban Taksos is meghalt, helyére Gejza nevű fia lett a főkapitány. Az említett főkapitány tudatlanságban [pogányságban] lévén, a római pápa biztatására és csábítására felvette a keresztény vallást. Elhatározta, hogy a keresztény országokhoz kíván tartozni, és felvette a királyi címet. A királyi méltóság [felvételével] ő lett tehát most a madzsar nép első királya. De 999-ben meghalt, és helyére Szent Istvánt nevezték ki madzsar királynak. Ő is felvette a kereszténységet. A római pápa ajándékul és megtisztelésül egy drágakövekkel díszített koronát [tadzs] küldött neki.
A madzsar nép a régi tudatlanságban [pogányságban] élt, s mivel Allahról semmi tudomásuk sem volt, semmiféle valláshoz nem voltak kötődve, ennek a két gonosz [bed yanaz] királynak az idejében mindnyájan felvették a kereszténységet.
[Íszá próféta] születésének 1039. évében ő is elhunyt, és mivel nem volt fia, „a hitetlen nemzetek egysége" elvének értelmiben a keresztény népek felé mutattak [a madzsarok] hajlandóságot és barátságot. Ezzel az indokolással a nemcse fajtához tartozó Peter Alamani nevű Nemcse-[ország] belit választás útján nevezték ki királynak. Ez volt a harmadik madzsar király.
1042-ben ő is meghalt. 1042-ben Aba nevű madzsart választottak meg királynak. Az ő idejében a madzsarok a kereszténységtől [naszránílik] elfordulva visszatértek régi tudatlanságukba (dzsehálet], de 1043-ban ismét visszatértek a keresztény valláshoz.
1059-ben egy Bejla nevű madzsart választottak meg királynak. Az ő idejében az egész madzsar nép elhagyta a kereszténységet, de Bejla király a lázadókat leverte és megsemmisítette. [Most már] harmadszor tértek vissza a kereszténységhez, és megnyugodtak. Attól az időtől kezdve a mostani időkig a hitetlenség zsarnoksága és a kereszténység nyomorúsága alatt állnak.
Ebben az állapotban lévén királyaik nem maradtak tétlenségben, városok, várak és erődök építésével és az ország felvirágoztatásával foglalkoztak. Számos várost, várat alapítottak és építettek fel, s az országot virágzóvá és műveltté tették.
[Íszá próféta] születésének 1062. évében egy Szalamon nevű magyart választottak és tették meg királyukká. Ő volt a hetedik madzsar király.
1071-ben a Szent László nevű madzsart választották meg királlyá, aki Várad várát alapította és építette fel.
1096-ban a Kálmán nevű madzsart választották meg királynak, aki a madzsarok tizedik királya volt. 1115-ben II. Istvánt választották meg királlyá, 1132-ben pedig a II. Bejfa nevű madzsart tették meg királyukká.
1142-ben III. Gejza lett a király. Ez a király azzal a céllal, hogy biztosítsa alattvalói számára a nyugalmat és békét, s hogy az országot virágzóvá és gazdaggá tegye, alattvalói közül a szász népnek is engedményeket tett. ÁItalános engedélyt adott arra, hogy fallal körülvett városokat, várakat és erődöket építsenek. Ebből kifolyólag a szász nép 1146. évben belekezdett Medgjes városának építésébe, melyet körös-körül hatalmas fallal körülvett várossá építettek ki.
1160-ban a szász nép Erdeiben, Szebin nevű város építésébe fogott.
1162-ben III. Istvánt választották meg királlyá. 1173-ban pedig III. Bejla lett a magyar király.
1178-ban Erdelben a madzsarok Kolozsvár nevű, falakkal körülvett város építésébe kezdtek.
1193-ban az Imre nevű madzsart választották meg királlyá. 1098-ban [!] Erdelben a szász nép a Segesvár nevű, fallal körülvett város építésébe kezdett. 1200-ban ismét Erdelben a szász nép a Szászváros nevű város építésébe fogott, 1200-ban ismét az erdeli szász nép a híres Barasó nevű, fallal körülvett város építésébe kezdett.
1206-ban Erdelben a szász nép a Pistericsa nevű, fallal körülvett város építésébe kezdett.
1211-ben II. Lászlót nevezték ki madzsar királynak. Az említett évben László helyébe II. Andrást nevezték ki madzsar királynak.
1235-ben IV. Bejla lett a madzsar király. 1239ben Erdelben a madzsar nép az Enid nevű város építésébe kezdett. A város közepén két kisebb várat is építettek.
[Íszá próféta] születésének 1242. évében a tatár nép megszámlálhatatlan seregei Erdel és Madzsarisztár sok vidékét elpusztították, minden vagyonukat kirabolták és elzsákmányolták. Két évig tartott ez az állapot, aztán fáraói zsákmánnyal eltávoztak.
1245-ben a madzsarisztániak Lőcse nevű város és vár építésébe kezdtek.
1270-ben IV. Istvánt választották meg madzsar királynak. Ő volt a madzsar népnek a huszadik királya.
1273-ban III. Lászlót választották meg madzsar királynak. 1290-ben [!] Madzsarisztánban Kasa nevű vár és város építését kezdték meg,
1291-ben III. Andrást választották meg madzsar királynak. 1300-ban Erdelben Fogaras nevű város építése kezdődött meg. A város közepén egy kisebb várat is építettek. A madzsarok és az erdeli eflakok népe ezt közösen építették.
1302-ben a cseh származású II. Vencseslavust választották meg Madzsarisztán királyának. 1305ben pedig a nemese származású Otót választották meg madzsar királynak.
1390-ben egy italjai olosz (olasz) származású személyt, II. Károlyt nevezték ki madzsar királynak. 1324-ben Madzsarisztánban Bardfal nevű város építését kezdték el.
1342-ben egy Lajos nevű madzsart [!] választottak meg madzsar királynak. Az említett király bölcs, hős és bátor ember volt. A régi királyok idejében lázadozó szász népet megfegyelmezte, és engedelmességre kényszerítette. Az Eflak és Bugdan országokat, valamint a szirb nép területeit hatalma alá hajtotta, és valamennyit engedelmességre és parancsainak betartására kötelezte.
1380-bar egy Sejárius nevű pap feltalálta a pusztító puskák és ágyúk készítését - AIIah átka szálljon rája!
1383-bar Lajos király meghalt, és helyére Marija nevű lányát nevezték ki madzsar királynak. Ez volt az első nő, aki Madzsarisztán királya lett. 1386-ban Marija férjét, Sikmondot, aki nemcse származású parancsnok volt, nevezték ki Marija helyére királynak.
Az említett király az Oszmán dinasztia ellen akart hadjáratot indítani. [A hadjárat] költségeire a lengyel királytól nyolcvankilencezer fekete gurus kölcsönt vett fel, és elzálogosította neki a madzsarisztári Szeges tartományban levű három nagy várost, melyeket átengedett a lengyel király fennhatósága alá.
1393-ban ezzel az alávaló sereggel hadjáratra indult, és Nigeboli környékén megütközött Bajezid szultánnal. Serege azonban vereséget szenvedett, ő maga pedig elmenekült.
1394-ben Eperjes nevű madzsarisztáni várost falakkal övezték körül.
1401-ben Erdel vajdája, István vajda az említett Sigmond királyt elfogta, és börtönbe vetette. Valahogy sikerült kiszabadulnia, ismét madzsar király lett. István vajdát csellel sikerült kézre kerítenie, aztán megölette.
1420-bar az Erdelben lakó madzsarok és szászok nagy tömegben elhagyták hazájukat, Bugdanba költöztek át, és ott telepedtek le.
1421-ben az Oszmán dinasztia nyolcadik padisahja, II. Murad szultán Erdel ellen hadjáratot indított. A Barasó nevű fallal körülvett várost és környékét kirabolta, Barasó városának előkelőit elfogatta, és bilincsbe verve elhajtotta. A várban maradottak azonban megmenekültek.
1432-ben Murad szultán seregével ismét betört Erdelbe, Barasó vidékét és a széles környéket az oszmán sereg végigportyázta és kirabolta.
1437-ben Erdel alattvalói felkeltek, és fejedelmük ellen fellázadtak.
1438-ban egy nemcse származású, Albert nevű [személyt] választottak meg madzsar királynak. Az említett király Murad szultánt és seregét Madzsarisztánból kiűzte. Azután Venedik ellen indított háborút, és Dalmacaija tartományát a venedikiektől elfoglalta.
1440-ben a lengyel származású IV. Lászlót választották meg madzsar királynak. Ő volt a harmincadik madzsar király.
Az említett évben Hunjadi János nevű madzsart nevezték ki erdeli vajdává. 1441-ben az említett vajda Erdelben, Szent Imre nevű helyen csatát vívott Medzsdi béggel, és Medzsdi béget leverte. Az ő szavai szerint a csatában húszezer iszlám katona esett el, a madzsarokból csak háromezer.
1443-ban az említett vajda Belgirád közelében ütközött meg az iszlám sereggel, és győzött. Ebben a csatában az ó szavai szerint az iszlám seregből harmincezer ember esett el.
Az említett évben Kolozsvár városában született Matijás királyfi, aki [a madzsarok] híres királya lett.
1444-ben IV. László nevű madzsar király az Oszmán dinasztia ellen hadat indított. Várna mellett hatalmas csatára került a sor, melyben a madzsar sereg veszteséget szenvedett. Maga László király is elesett.
1445-ben a nemcse származású V. Lászlót ötéves korában választották meg madzsar királynak. Az említett évben a fent nevezett Hunjadi Jánost nevezték ki Madzsarisztán kormányzójának, vagyis az [állam] ügyek irányítójának és a kiskorú király helyettesének választották meg.
1452-ben az alamanországi Mogutcsija nevű városban feltalálták a könyvnyomtatás művészetét. 1453-ban az említett kormányzó [gubernator] a nemcséktől visszakérte a madzsar koronát. Mivel a nemcsék vonakodtak visszaadni, sereggel indult ellenük, Becs környékét feldúlta, kifosztotta és elpusztította. A „korona" nevezetű említett [királyi] korona bizonyos ürüggyel egy idő óta Friderikus nevezetű nemcse császár birtokában volt. Végül is akarva, nem akarva az említett császár [a koronát] visszaadta. Az említett évben Lászlót cseh királynak is megválasztották, és megkoronázták. 1554-ben Budunba érkezett, és trónjára lépett.
1455-ben megkezdték Erdelben a Torda nevű város építését.
1456-ban az Oszmán dinasztia padisahja, Mehmed kán Belgirád várát vette ostrom alá. A várat az említett Hunjadi az [egész] ország hozzájárulásával megvédte, és nem engedte át az oszmánoknak.
Az említett évben Hunjadi Zemlinben meghalt. Az említett fiait, Hunjadi Lászlót és Hunjadi Matjást azzal a váddal, hogy Csicslija grófját meggyilkolták, elfogták, és a nemcse intrikája alapján Budunban börtönbe vetették. Három nap múlva Lászlót meggyilkolták, Matjást pedig bilincsekbe verve Becsbe küldték.
1457-ben Szilágji Mihált, egy madzsar előkelő [személyiséget] választották meg Erdel és Madzsarisztán kormányzójává, vagyis az államügyek intézésével bízták meg.
1458-ban Hunjadi Matjásért a madzsarok vérdíj címén Podebrádi nevű cseh királynak ötvenezer aranyat fizettek, és kiváltották. Peste nevű helyen egyhangúlag Madzsarisztán királyává választották, és 1159-ben [!] a királyi trónra ültették, s a kormányzás gyeplőjét ügyes kezébe helyezték. 1465-ben az említett Hunjadi Matjást a madzsar koronával megkoronázták. Az említett korona huszonnégy éven keresztül Friderikusnak, a nemcse császárnak a birtokában volt.
1479-ben Erdel vajdája, Bátori István és egy erdeli főúr, Kinizsi Pál Erdelben a Nán nevű pusztán nagy csatát vívtak az oszmán sereggel. Az oszmán sereget leverték, és saját elbeszélésük szerint az oszmán népből harmincezer, a madzsar seregből nyolcezer ember pusztult el.
1475-ben az említett Matjás király bosszúhadjáratot indított a nemcsék ellen, és Becs várát ostrom alá vette, kiéheztette és elfoglalta. 1480-ban Matjás király bécsi tartózkodása idején meghalt. Halála napján a Budunban tartott oroszlánok is [érdekes] véletlen folytán elpusztultak.
Az említett évben a lengyel származású Lászlót választották meg madzsar királynak.
[Íszá próféta] születésének 1492. évében Kolumbus nevű spanyol kapitány felfedezte az Újvilágot. 
1515-ben VI. Lászlónak a fiát, II. Lajost választották meg magyar királynak.
1525-ben Szultán Szülejurán kán, az Oszmán dinasztia padisahja seregével Belgirádhoz érkezett, melyet ostrom alá vett és elfoglalt. 1526-ban Mohács mezején II. Lajos király Szultán Szülejurán kánnal csatát vívott, melyben az oszmán sereg győzött, és a madzsar sereg elpusztult. Lajos király is meghalt.
Az említett évben Erdel vajdáját, Zapoljaji Jánost, az elhunyt Matjás [!] helyére madzsar királlyá választották. 1528-ban a nemcse I. Ferdinandust párthívei [erőszakosan] madzsar királlyá választottak. Közte és János király között a királyságért meginduló viszályban János királyt elűzte Budunból. János azonban intézkedett, és Ferdinandus kezéből Budunt felszabadította.
1530-ban a keresztény népek között vallásviszály keletkezett. Az ogustina nevű vallás még V. Karolus nemcse császár előtt keletkezett, és nem lehetett megszüntetni. Ezért megegyeztek abban, hogy engedélyt adnak mindenki számára [annak a felvételére].
1540-ben János király meghalt, és helyére a kiskorú János nevű fiát választották meg magyar királynak.
1541-ben Szülejurán szultán elfoglalta Budun várát. Az ifjú János madzsar királyt és anyját, Eliszabelát Erdelbe küldte, és Erdel fejedelmévé nevezte ki.
1543-ban az oszmán sereg Madzsarisztánban Alap, Siklós, Üsztörgon, Isztoni Belgirád és Tisza nevű várakat és palankákat foglalta el.
1552-ben az oszmán hadsereg Timisvár várát foglalta el.
1565-ben a nemcse származású Makszimilijánust választották meg madzsar királynak. 
1567-ben Szülejurán szultán kán elfoglalta a madzsarisztáni Sziged várát. 1570-ben Madzsarisztánban megkezdték a Kalló nevű vár építését. Az említett évben János erdeli vajda meghalt, és helyére egy erdeli főurat, Bátori István vajdát nevezték ki. 1571-ben az említett Bátori Istvánt lengyel királlyá választották, és helyére Bátori Kristófot nevezték ki Erdel vajdájává.
1572-ben a nemcse II. Rudolfust választották meg Madzsarisztán királyává.
1581-ben Erdel vajdája, Bátori Kristóf meghalt, és helyére fiát, Bátori Zsigmondot nevezték ki Erdel vajdájává. A Magas Porta választását jóváhagyta, és oltalma alá vette át.
1582-ben bevezették az új naptárt, melynek a firenk nemzetek nagy jelentőséget tulajdonítottak. A régi naptárt tíz nappal előre igazították.
1585-ben Gécsi Jánost nevezték ki Erdel kormányzójává.
1586-ban meghalt a lengyel király, Bátori.
159o-ben Erdelben és Madzsarisztánban nagy földrengés volt. Sok ház és épület pusztult el. 
1594-ben Madzsarisztán főurai, Nádasdi és Zeríni, a madzsarisztáni iszlám határvidéken néhány palankát elfoglaltak.
1595-ben Bátori Zsigmond fellázadt az oszmánok ellen, és elfoglalta Lipova és Janova várait. Eflakban Szinán pasa ellen indított hadjáratot, és Szinán pasát leverte.
Az említett évben a nemese Mansfeld nevű gróf bevette Esztergont.
1596-ban Nádasdi Ferenc nevű gróf Madzsarisztánban az iszlám határterülethez tartozó Tata nevű várat foglalta el.
Az említett évben Makszimilijanus nevű nemese herceg Nádasdi megbízásából elfoglalta Vács és Hatvan várait.
Az említett évben III. Mehemmed szultán százötvenezer fónyi seregével Egre várát vette ostrom alá, és húsznapi ostrom után elfoglalta. Ugyancsak az említett évben az említett avuszturjai herceg, Makszimilijanus, és ez említett Bátori Zsigmond Keresztes mezején Ahmed szultán kánnal ütköztek meg, de mindketten vereséget szenvedtek, és Ahmed szultán kán került ki [a csatából] győztesen.
1508-ban [!] a madzsar katonaság Gjőri várát egy furcsa ürüggyel az oszmánok birtokából kiszakítatta, és ezáltal megmenekült.
1599-ben Bátori Zsigmondot leh királlyá választották, és Erdel vajdaságára Bátori Andrást nevezték ki.
Az említett évben Bugdan vajdája, Mihál vajda az erdeli vajdát, Bátori Andrást és a mellette levő Kardinál nevű papot elfogatta, megölette, és elfoglalta Erdelt.
16oo-ban az oszmán sereg elfoglalta Kanizsa várát.
Az említett évben Básta nevű nemcse a nemcse sereggel Erdelbe jött, és Mihál vajdát Erdelből kiűzte. 1601-ben az erdeli befolyásos urak Bátori Zsigmondot, aki lengyel király volt s még azelőtt Lehországba ment, titokban Lehországból Bugdanba, Bugdanból ismét titokban Erdelbe hívták meg, valami ürüggyel Kolozsvár városába juttatták, s Bástának menekülnie kellett. Azután Garaszló nevű helyen az említett Bátori Zsigmond és Básta között harcra került a sor, melyből Básta került ki győztesen.
Bátori Zsigmond a Magas Portához menekült, és [katonai segítséget] kért. Nagyszámú oszmán és tatár sereggel tél idején Bugdanból behatolt Erdelbe, de Básta visszamenekült Madzsarisztánba. Bátori Zsigmond Básta párthíveit az oszmán és tatár sereggel rabszolgaságba hurcoltatta, vagyonukat és élelmüket zsákmányul ejtette.
1602-ben [Básta] Mihál vajdát megölette. Bátori Zsigmond pedig elhagyta Madzsarisztánt, a csehországi Paraga városába ment, melyet lakóhelyéül választott.
Az említett évben azonban Básta visszatért Erdelbe, és el akarta foglalni, de az erdeli sereg szembeszállt vele. [A csatából] Básta került ki győztesen. Az erdeli sereg fővezére a művelt Székel Mózes volt, aki a vereség után a Magas Államhoz [Portához] menekült.
Azután Básta az erdeli Pisztericsa várát vette ostrom alá, és elfoglalta.
1605-ben Székel Mózes visszatért, és tatár sereggel behatolt Erdelbe. Két vár, Szabin és Segesvár bevétele után egész Erdelt elfoglalta, s az erdeli előkelőségeket és sereget a saját hatalmába vette. Végül Barasó közelében egy csatában az említett Székel Mózes elesett.
1604-ben a nemcse Básta mint győztes abban bizakodott, hogy csaknem egész Erdelt és a madzsarokat hatalmában tartja, de az említett évben a madzsar előkelőségek egyike, Pocskaji István nevű madzsar a nemcsék ellen fordult, a nemcse sereget több ízben leverte, és egész Erdelt, valamint Madzsarisztán számos városát és várát a nemcséktől felszabadította, és saját hatalmába vette.
A dologban az a különös, hogy a nemcse katonaság ezenközben Erdelt hatalmába kerítette, ellepte a városokat és falvakat, hogy ott töltse a telet és nyarat. Ezáltal a lakosságnak szerfölött nagy szenvedést és nyomorúságot okoztak. Az erdelieket az éhínség és a nemcsék kínzása kétségbeejtő helyzetbe hozta.
Pocskajinak intézkedései következtében a városi és falusi lakosság összefogott, és az Igazságos [isteni] fenségtől böjtöléssel és imával az éhínség megszüntetését kérték. Megállapodtak egy napban, melynek éjjelén a Szentlélek kegyelméért [imádkozva] mindegyikük megöli az elszállásolt nemcsét. Szájról szájra járt [ennek a hőstettnek a híre], hogy ily módon egyetlen éjjel az egész tartományban hatvanezer nemcsét gyilkoltak le.
1605-ben az említett Pocskaji Istvánt egyhangúlag Erdel hercegének, vagyis bégjének választották. Ez ideig az erdeli fejedelmek [hákim] kormányzó [gubernator], vagyis vajda [vojvoda] címmel uralkodtak.
Az említett évben Pocskaji Madzsarisztánban a Szakmár nevű várat vette ostrom alá. A várban levő nemcse katonaság szabad elvonulás feltétele alatt a várat Pocskajinak átadta. De amint a nemcse katonaság elhagyta a várat, az erdeli sereg rájuk támadt, és mindnyájukat lekaszabolta.
Ismét az említett évben az említett Pocskajit Szász-Medgjes nevű városban közös megegyezéssel [a szászokkal] megerősítették erdeli uralkodónak. Azután Madzsarisztánba a Raskó nevű mezőségen [táborozó] Oszmán dinasztia seregéhez ment. A nagyvezír fejedelmi palástba öltöztette, és erdeli fejedelmi minőségében, úgy, mint azelőtt [a többi fejedelmet], megerősítette.
Az említett évben Rákócsi Zsigmondot nevezték ki Erdel kormányzójává.
Az említett Pocskaji István a nemese császárral, Rudolfus császárral kibékült, és az ő közvetítésével az Oszmán dinasztia padisahja és az említett Rudolfus nemcse császár között húszévi időszakra megkötötték a békét. Nem sokkal ezután az említett Pocskaji, Kasa városában tragikus (körülmények között] meghalt.
1607-ben Erdel kormányzóját, az említett Rákócsi Zsigmondot hercegi címmel Erdel fejedelmének választották, de mivel az emlftett [Rákócsi Zsigmond] Madzsarisztánba távozott, helyére Bátorít nevezték ki erdeli fejedelemmé.
1611-ben az említett Bátori Rákócsinak Szebin várában letéteményezett fáraói vagyonát jogtalanul elzsákmányolta.
16I2-ben a nemcse császár, Rudolfus a sors végzete következtében Paraga városéban elhalálozott. Az említett évben a nemcse származású Matjást választották meg Madzsarisztán királyává.
1613-ban Bátori Gábort Várat városában lesből puskagolyóval megölték. Helyére Betlen Gábort választották meg Erdel fejedelmének.
1614-ben az ország két előkelő személyét, Szilőzi Jánost és Ladáni Gergelt azzal a váddal, hogy Bátorít ők gyilkolták meg, elfogták, és a harangtoronyból letaszítva az elmúlás földjébe vetették.
1618-ban a nemcse II. Ferdinandust választották meg madzsar királynak. Ő volt a negyvenedik madzsar király.
Az említett évben Betlen Gábor erős hadsereggel elindult Erdelből, és bevonult a madzsarisztáni Kasa várába. Összehívta Madzsarisztán előkelőit és nagyjait tanácskozásra, majd Pozsonba indult, és részt vett az országos tanácskozáson [országgyűlésen].
1620-ban az oszmán sereg ostrom alá vette a madzsarisztáni Vács nevű várat, és elfoglalta. 
1621-ben Betlen Gábor a „korona" nevű madzsar királyi koronát Zolijom várából Kasára, majd onnan az Ecsed nevű várba vitette. Az említett évben Betlen Gábor elindult Kasáról és a Bisztricsa Bána nevű városba ment, ahol egyhangú választással Madzsarisztán királyává választották.
Rákócsi Zsigmond a Szerencs nevű városban meghalt.
1622-ben II. Ferdinandus feleségének, Elionórának a magyar királynői címet adományozták, és Pozsonyban megkoronázták.
[Íszá próféta] születésének 16Z4. évében II. Ferdinandus és Betlen Gábor békét kötöttek. 1626-ban Betlen Gábor feleségül vette Porok hercegének a lányát, Katerinát, és nagy pompával Madzsarisztánba hozatta.
Az említett évben a nemese származású III. Ferdinindust választották meg Madzsarisztán királyává. 1629-ben Betlen Gábor meghalt, és az erdeli Belgirádban temették el, és I. Rákócsi Györgyöt hívták meg az erdeli fejedelemségre.
Az említett évben a nemcsék és iszvecsek között ellenségeskedés és háború keletkezett, és erős iszvecs sereg hatolt be a nemcse vidékekre.
1631-ben egy Eszterházi nevű madzsar palatínus erős sereggel Felső-Madzsarisztánba [Madzsarisztán-i bálá] jött, és tanácskozásra hívta meg oda az erdeli fejedelmet. Tárgyalásuk eredménytelennek bizonyult, és Rakoman mezején csatára került a sor, melyben az erdeli sereg győzött, és a palatínus seregét leverte.
Ismét 1631-ben Madzsarisztán népe és alattvalói Kasa környékén fellázadtak, néhány ezren összejöttek, és az ország előkelőinek vagyonát kifosztották és kirabolták. Nagy fáradsággal a lázadás tüzét lecsendesítették, sok lázadónak levágták a fülét és orrát, s fővezérüket, egy Császár Péter nevű rablót kivégezték.
1636-ban a Szalonta nevű helyen a madzsar sereg leverte az oszmánok seregét.
1637-ben a római és nemcse császár, II. Ferdinandus a sors végzete következtében meghalt. Gyarmat és Ónod madzsarisztáni városokat és környéküket az oszmán hadsereg feldúlta és felperzselte. Debrecsin nevű nagy városnak számos negyedét a tűzvész elpusztította.
1641-ben a madzsarisztáni Nitra neve tartományt az oszmán katonaság kirabolta és kifosztotta. A lakosság nagy részét foglyul ejtette és rabszolgaságba hurcolta.
1642-ben II. Rákócsi Györgyöt [még] atyja életében az erdeli előkelők és nép atyja trónörökösévé választotta.
1642-ben az említett I. Rákócsi György erős sereggel behatolt Madzsarisztánba. 1646-ban a római császár és Rákócsi békét kötöttek, melynek értelmében Rákócsinak visszaadták azt a néhány kerületet [vármegyét], melyet a nemcsék tartottak megszállva.
1647-ben visszaadták a madzsaroknak azt a kilencven templomot, melyet [ezelőtt] a kálvin és luterán vallású madzsaroktól elvettek, akiknek a vallása ellenkezett a nemcsék vallásával.
Az említett évben a nemcse IV. Ferdinandust választották meg Madzsarisztán királyává.
1648-ban I. Rákócsi György ötvenéves korában, királyságának tizennyolcadik évében meghalt.
1651-ben Rákócsi Zsigmond a cseh királynak, V. Friderikusnak a lányát, Henrijetát vette feleségül, de még ugyanabban az évben mindketten meghaltak.
1652-ben az oszmán katonaság a madzsarisztáni Nitra tartományába hatolt, s a lakosságot rabszíjra fűzte, de Érsek Újvár parancsnoka, Forgács Ádám nevű generális ezerháromszáz főnyi madzsar [katonájával] eléjük vágott, és Vezek nevű helyen hatalmas csata keletkezett, melyben nyolcszáz oszmán és kétszáz madzsar esett el, s a százötven főnyi rabot kiszabadították. Ebben a csatában Eszterházi László, Ferenc, Tamás és Gáspár nevű négy kiváló gróf is elesett.
1653-ban Bugdan vajdája, Lupul rendkívül álnok és cselszövő [ember] volt. Emiatt Rákócsi katonái elhatározták, hogy elfogják. Az említett vajda azonban erről tudomást szerzett, otthagyta székhelyét, és elmenekült.
1655-ben Kolozsvár városában ezernyolcszáz ház, templomok, tornyok és harangok a tűzvész martalékává váltak, s mindvalamennyi porrá égett.
Az említett évben az avuszturjai herceget, Liopoldus Ignacsius nevű nemcsét választották meg Madzsarisztán királyává. 1657-ben III. Ferdinandus nevű nemcse császár meghalt.
Az említett évben II. Rákócsi György erős sereggel Lehország ellen hadat indított, de veszteséget szenvedett és visszatért.
1658-ban a madzsarisztáni Boros Janova nevű várat az oszmán sereg ostrom alá vette. A várőrség kegyelemre feladta a várat, s az [oszmánok) elfoglalták.
1660-ban az említett II. Rákócsi Gjalu és Fenes nevű térségen megtámadta az oszmán sereget, de vereséget szenvedett. Ő maga sebesülten elmenekült, de Váradban meghalt.
1661-ben a Szakmár nevű virágzó várost a madzsar lakosság harc nélkül átadta a nemcséknek.
Az említett évben a tatár katonaság Erdelben és Madzsarisztánban nagyszámú lakosságot hurcolt el rabságba, s töméntelen zsákmányt és vagyont harácsolt össze.
Az említett évben Ali Pasa nagyvezír táborában Apafi Mihál erdeli [főurat) nevezték ki Erdel fejedelmévé. Kis Kaszel nevű helyen összegyűltek az ország előkelőségei, és valamennyien alattvalóivá váltak.
1662-ben Kemín János, Erdelben, Segesvár nevű város mellett megütközött Kücsük Pasa nevű oszmán fővezérrel. Kemín János nemcsékből és madzsarokból álló serege azonban vereséget szenvedett, és ő maga is elesett.
1663-bon Kirim kánja a tatár sereggel, Eflak és Bugdan vajdáival Erdelből Budun ellen támadt, és töméntelen kárt okozott az ország lakosságának.
Az említett évben az oszmán sereg érsek Újvár várat foglalta el. 1664-ben megtámadta a kolozsvári nemcse várőrséget, és lemészárolta. [A várost aztán] az erdeli fejedelem alattvalójává tette.
Az említett évben a nemese császár fővezére, Monte Kukoli a Gothard nevű helyen az oszmán hadsereget leverte. A csatában tizenkétezer oszmánt kaszaboltak le, és azonnal megkötötték a békét húszévi időtartamra.
1665-ben megkezdték Liopold várának építését. 
1666-ban a nemcse császár, Liopoldus Iszpanja királyának Szabijja nevű lányát feleségül vette, és nagy lakodalmat csaptak.
1669-ben az oszmánok serege elfoglalta Kandiját. Közben azonban a nemcse császár Isporik nevű fővezérét erős hadsereggel Madzsarisztánba küldte. Madzsarisztán nagy városaiba és erős váraiba jogtalanul és erőszakosan nemcse helyőrségeket helyezett.
1671-ben Pozsonban [ország]gyűlést hívtak össze. A zavargások és lázongások megszüntetése céljából sok madzsarisztáni előkelőséget elfogattak és bebörtönöztek. Gróf Nádasdi Ferencset bilincsekbe verve vitték Bécsbe, és ott megölték. Az előkelő madzsar főurak közül Zeríni Pétert és Frangepát Bécs Újvárjában, Tattenbakot Grács városában, Bónis Ferencet Pozsonban végezték ki.
1672-ben, 1673-ban és 1674-ben az Alsó- (Madzsarisztán-i Zír] és Felső-Madzsarisztánban [Madzsarisztán-i Bálá] a kálvin és luterán vallású lakosságot elnyomták, közülük sok személyt meggyilkoltak, és nagyon sok templomukat elkoboztak.
1673-ban meghalt a nemcse császárné.
A madzsarisztáni Eperjes, Pártfa és Nagy Szebin nevű városokból és várakból az összes ágyút, mozsarat és harci felszerelést és eszközt a Kasa nevű várba szállították. Eperjes erődítéseit egészen a vár faláig és a Nagy Bána nevű helyig teljesen lerombolták.
Ismét az említett esztendőben a nemcse császár Avuszturja főhercegének, Isporik hercegnek a lányát, Kalavudija Felicsitász nevű lányt feleségül vette. Lakodalmat és fényes ünnepséget rendeztek.
1674-ben a kálvin és luterán vallás papjait a szokás ellen összehívták Pozsonba. Amikor megjelentek, sokukat gályarabságra, sokukat pedig számkivetésre és száműzetésre ítéltek.
1676-ban a nemcse katonaság meglepetésszerűen megtámadta Debrecsin városát. Sok zsákmányt raholtak és vittek magukkal.
Az említett évben a nemcse császárné Kaladija is meghalt.
1677-ben a nemcse császár harmadszor is megnősült. Nav Burk hercegének a lányát, Elionora Magdalena Terezija nevű hercegnőt vette feleségül. A lakodalom és a nász a Pasau neve városban volt előkészítve.
1678-ban Uzoni Béldi Pál párthíveivel fellázadt az erdeli fejedelem ellen, és panaszra mentek ellene az Oszmán Magas Portához. Mivel bűnük nyilvánvaló volt, kiadatott a fermán, hogy örökké tartó rabsággal sújtsák őket.
Az említett évben Erdelben és Madzsarban nagy szarvasmarhavész pusztított.
A nemcse császárnak Jozefus nevű fia született. 
1680 december hónapjában egy hatalmas nagyságú üstökös csillag tűnt fel, melynek csóvája 60 foknyi távolságot ölelt át, és nyolc héten keresztül volt látható.
1681-ben az erdeli Barasóban hatalmas földrengés pusztított el széles területet, Madzsarisztánban pedig Debrecsin városának a felét tűzvész pusztította el.
1682-ben az oszmán és madzsar sereg együttesen ostrom alá fogta a Filek nevű várat, melyet a várőrság feladott. A várat aztán elfoglalták és lerombolták.
1683-ban IV. Mehemed szultán nagyvezírét néhány ezer katonával Bécs ellen küldte. A vár ostroma roppant heves küzdelemmel folyt, de a keresztény [naszári] seregek győztek. Az oszmán sereg megbomlott, sok janicsár esett el, és az összes hadi felszerelést hátrahagyva [visszavonultak].
1684-ben a keresztények serege néhányszor legyőzte az oszmán katonaságot, és elfoglalta Visegrád, Vács és Peste várakat.
Az említett évben a nemcse császárnak Karolus Vencseslaus nevű fia született.
1686-ban Budun várát három oldalról való heves ostrommal kiszakították az oszmánok virágzó [államából]. Az említett évben a Harvatországban levő Tekija, Bolont, Csekinar, Flavics, Orakovics és Korazor, Madzsarisztánban pedig Arsó Szeg, Kalocsa, Simontoron, Püspöki, Pedzset, Csanád, Szeged, Siklós, Várda és Kapos nevű várakat és palankákat szakították ki az oszmánok virágzó [államából].
1687-ben a keresztény sereg Mohácsnál csatát kezdett a nagyvezírrel, [az oszmánok] fővezérével, melyben a keresztény sereg az oszmán seregek felett győzelmet aratott, kiűzvén őket sáncaikból. Azután [a keresztények] elfoglalták Oszek várát is. Donavald generális bevette Várad, Alap, Pozsega és Orakovics várait, illetőleg palankáit, és egész Iszklavonja országát kitépte az oszmánok virágzó [államából].
Az említett évben Jozsefus császári herceget Pozsonban madzsar királlyá választották és megkorooázták.
Az emlftett évben [a keresztény sereg] Egre várát vette ostrom alá, és kiéheztetéssel kiszakította az oszmánok virágzó [államából].
1688-ban Isztoni Belgirádot kiéheztetéssel az oszmánok birtokából kiragadták. Az említett évben Karafa nemcse generális Lipovát támadással bevette és elfoglalta. Ugyancsak az említett évben Bovarija hercege nemcse katonasággal Belgirádot vette ostrom alá, és rohammal elvette a virágzó oszmánoktól.
Ugyancsak [ebben az évben] Baden hercege saját katonaságával Boszna ellen vezetett támadást, az oszmán sereget legyőzte, és Bosznát elfoglalta.
1689-ben a keresztény sereg kiéheztetéssel elfoglalta Büjük Adát.
Az említett évben Barasót teljesen, Nagy Szombatnak pedig a felét tűzvész pusztította el.
1690-ben I. Jozefus császári hercegnek Ogusto nevű városban a római királyi címet, a császárnénak a római császárnő címet adományozták.
Ismét az említett évben Kján Ádám gróf és Csicsi István generális heves téli időszak napjain Kanizsa várát ostrom alá fogták. A várőrség megadta magát, és a várat elfoglalták.
Erdel fejedelme, Apafi Mihál huszonnégy évi [uralkodás után] Foguras városában meghalt. Utána fia, II. Apafi Mihál lett Erdel fejedelme.
Az említett évben Gróf Tököli Imre, aki a Magas Államnál nyert menedéket, oszmán seregekkel Erdel területére hatolt, és leverte az Erdelben tartózkodó nemcse és madzsar katonaságot. A csatában Tököli Imrének halálos ellensége, Tököli MIhál erdeli generális is elesett. A nemcse fővezért, Hajzer generálist pedig [élve] elfogták.
Ezek után a nemcse főhadvezér, Badon hercege Belgirád felől a nemcse sereg táborával Erdelbe hatolt. Tököli Imre azonban az oszmán sereggel nem várta be a nemcse sereg közeledését, és Erdelből visszavonult. Erdel népéből sokan mentek el vele együtt.
Az említett évben az oszmán seregek Belgirádot, Niszt, Szemendrét és Lipovát újból visszahódították. 
1691-ben az Alamanok országában sok helyen hatalmas földrengések pusztítottak. Az említett évben a nemcse sereg fővezére, Badon hercege Szüvorna nevű helyen az oszmán sereget legyőzte. A csatában a nagyvezír is elesett, és az összes hadi felszerelés [az ellenség] zsákmánya lett.
1692-ben Bánú Georgot nevezték ki erdeli kormányzónak.
1693-ban Várad várát vette ostrom alá, mely kegyelemre megadta magát. A várban levő oszmánokat visszaküldték [országukba].
Az említett évben a tatár katonaság Beregögi környékét feldúlta és kirabolta, s a lakosságot rabszíjra fűzte.
1695-ben Gjula vára került ostrom alá, s kiéheztetéssel elszakították az oszmánok virágzó [birodalmától].
Az említett évben a nemcse császár főhadvezére, Gróf Veteráni generális Sebes környékén az oszmánokkal csatába bocsátkozott, de a nemcse sereget (az oszmánok] leverték és széjjelszórták. Maga ez említett Veteráni is elesett.
1697-ban Eperjes és Léva városoknak a fele tűzvész áldozata lett.
1697-ben Kolozsvár várának és városának legnagyobb része és iskolája is tűzvész martalékává vált. Az említett évben a császár főmegbízottja és fő hadvezére, Szajavodja hercege, Evgenius királyfi a nemcse sereggel a Szenta nevű helyen döntő vereséget mért az oszmán seregre. A csatában a nagyvezír, a janicsárok agája, sok pasa és huszonnégyezer oszmán (katona] pusztult el.
1699-ben a császárú Jozefus Hanover hercegének a lányát, Vilhelma Amália hercegkisasszonyt vette el feleségül, és megkezdődött a nász és lakodalom.
Az említett évben a Magas Porta és a nemcse császár huszonöt évi időtartamra megkötötték a békét. 
1700-ban Jozefus császárúnak fia született, akinek Liopoldus Jozefus Johanis Daríus Narcsisus Antonius Ignacsius Saurius Filipus Terbus [!] nevet adtak.
1701-ben azonban az említett Liopoldus császárú meghalt.
1702-ben Patak és Kanizsa várakat a nemcsék lerombolták. Erdelben megkezdték Szebin vára erődítményeinek megerősítését.
1703-ban Avrupa összes keresztény népe között viszály és egyenetlenség kezdődött. A viszály néhány éven keresztül tartott.
1704-ben Gróf Pálfi János generálist nevezték ki horvát bánná. Az említett évben Sibert Hajszter generális és Gróf Forgács Simon generális között a Szemere nevű helyen csatára került a sor, melyben Forgács generális elesett.
1705-ben Liopoldus nemcse császár hatvanöt éves korában, császárságának negyvenhetedik évében meghalt.
Az említett évben a nemcse főhadvezér, Gróf Erbevil generális és II. Rákócsi Ferencs erdeli fejedelem között Pudmerics térségében csatára került sor, melyben Rákócsi serege vereséget szenvedett. Rákócsi visszavonult Erdelbe, és a Szibna nevű szorost védelmi célból hatalmas sáncokkal torlaszolta el, de Erbevil nyomon követte, és újból csatára került a sor. Dani Marka királya Erbevilnek segítséget nyújtott, és Rákócsi seregét kiszorította a sáncokból, és visszavonulásra kényszerítene.
Erbevil a nemcse sereggel Erdelben téli szállásra rendezkedett be.
1706-ban Rákócsi Ferencs bevette Esztergom várát. A vár generálisa, Kuklender kapitulált, és a várat átadta Rákócsinak.
1706, 1707 és 1708-ban az avrupai keresztény népek között három évig tartó roppant heves és tüzes forrongások következtében néhány százezer ember pusztult el, és a megsemmisülés útjára lépett. A forrongásoknak az volt az oka, hogy Firancsa [ország] Iszpanjába királyt nevezett ki, és ezzel kiváltotta a keresztény királyok ellenkezését és az általános háború kitörését.
1707-ben a szerb nép Keskemet városa ellen rablótámadást intézett, melynek folytán néhány száz ember elpusztult. Vagyonukat és eszközeiket elrabolták és elzsákmányolták. A kár nagysága elérte a kétszázezer gurust.
1708-ban Erdel generálisa, Gróf Rabutin kegyvesztett lett, és helyére a császár Karpaumend bárót nevezte ki Erdel főgenerálisává.
Az említett évben Hajszter nevű nemcse főgenerális Rákócsival Trencsin nevű helyen nagy csatát vívott, melyből Hajszter került ki győztesen, és Nitra várát is elfoglalta.
Az említett évben Erdel kormányzója, Bánfi Georg Szebinben meghalt.
1709~ben Madzsarisztánban és Erdelben nagy marhavész pusztított. 1710-ben az avrupai keresztény királyok közt dúló heves harcok és forrongások kiterjedtek az ászfai földrész népeire is.
Az említett évben Erdel főgenerálisa, Karispamid Szebinben meghalt. Helyére Isteinvil grófot nevezték ki Erdel főgenerálisává.
1711-ben a nemcse császár, Jozefus harminchárom éves korában, császárságának kilencedik évében meghalt.
Az említett évben a horvát bánt, Pálfi János generálist a madzsarisztáni császári seregek főgenerálisává nevezték ki.
Az említett évben a nemcse császár megbízottja, Karolus Lokmer közvetítésével, bizonyos kikötések és feltételek mellett, megkötötték a békét a nemcse császár és II. Rákócsi Ferencs között, aki nagyszámú madzsar sereggel kuruc néven a nemcse császár ellen fordult és fellázadt.
1712-ben a nemcse császárt, spanyol és cseh királyt, VI. Karolust Pozsonban Madzsarisztán királyává választották és megkoronázták.
1713-ban az említett császár, aki hercegi címmel Erdel fejedelme is volt, a régóta szolgálatában álló Kornis Zsigmondot a Szebinben tartott országgyűlésen Erdel kormányzóságának méltóságával tüntette ki, és azokat az előkelőségeket, akik már előbb Erdel [köz]ügyeit intézték, méltóságukban megerősítette.
1714-ben Elszacsijja országában levő Rastad nevű városban a nemcse császár és firancsa király között megköttetett a béke.
Az említett évben a nemcse császár megkezdte az erdeli Belgirád újjáépítését. Ismét az elmúlt évben a nemcse császár feleségét, Elizsabetát Madzsarisztán királynője méltósággal ruházták fel, és Pozsonban megkoronázták.
Az említett évben Eflak vajdáját, Birankovan nevű vajdát négy fiával együtt Istanbulban kivégezték.
1715-ben az Oszmán birodalom elfoglalta Mora szigetét. Erdelben megkezdték Kolozsvár belső várának építését. Az említett évben, amikor megkezdték az erdeli Belgirád építését, jelen volt Erdel generálisa Isteinvil, és Erdel kormányzója, Kornis Zsigmond is. Nagy ünnepséget rendeztek az alapkő letétele alkalmából, és a nemcse császár neve után Karolina vára nevet adtak neki.
1716-ban a nemcse császárnak fia született, de az említett évben meghalt. Ismét az elmúlt évben a nemcse császár főhadvezére, Szinavedja hercege, Princs Evgenius Váradon az Oszmán dinasztia seregével csatát vívott, melyben Evgenius győzött. Vámdin vára az ostromtól megmenekült, de nagyszámú oszmán katona, köztük a fővezér [szerdát] nagyvezír is elesett. Az összes hadi felszerelés [a nemcsék] zsákmányául esett.
A nemcse sereg azonnal Timisvár ellen indult, ostrom alá fogta, és hatheti roppant heves küzdelem után, néhány kikötés és feltétel mellett kapitulált, és az említett várat örök időkre átadták a nemcséknek.
Az elmúlt esztendőben a császár könnyűlovasságának egy alattomos bölükje behatolt Eflakba, és Bükres nevű helyen Eflak vajdáját, Nikolaj béget családostul elfogta, rabul ejtette, és az erdeli Szebin várába hurcolta.
1717-ben a nemcse sereg főhadvezére, az említett Evgenius Belgirádot vette ostrom alá. Hatalmas árkokkal vette körül a várat, és saját táborát is mély árkokkal sáncoltatta körül, s így igyekezett megtörni a vár védelmét. Ezenközben a nagyvezír megszámlálhatatlan oszmán sereggel megérkezett [az ostromlott vár segítségére], és a nemcsék árkait sáncokkal vette körül, s megkezdődött az ádáz küzdelem. Egy éjjel azonban, hajnaltájban a nemcsék serege váratlanul győzelmes rohamot intézett az oszmán sereg sáncai ellen. Az oszmán sereg visszavonult, és az összes hadi felszerelés, hadi szerszámok és a kancellária defterjei mind a nemcsék zsákmányául estek.
Az említett évben negyvenezer főnyi oszmán sereg Irsova irányából behatolt [az országba), és elfoglalta Mehadijét, azután Jeni Falankát vette ostrom alá. Belgirád bevételének a híre után néhány ezer nemcse katona a Jeni Falankát ostromló oszmán sereget hátba akarta támadni, az oszmán sereg azonban hadi felszerelését hátrahagyva ismét Irsova irányába visszavonult. A palanka, a hadfelszerelés és Irsova is a nemcsék birtokába került.
Ismét az említett évben tizenötezer tatár katona Pistericsa felől Madzsarisztánba hatolt, de amikor meghallották, hogy Belgirádnál az oszmán sereg vereséget szenvedett, megijedtek, és azonnal visszafordultak, de közben Fődvár, Szatmár és Ugocsa környékét feldúlták, és a lakosságot rabságba hurcolták. Máramaros lakossága és az Erdelben tartózkodó nemcse katonaság megtámadta őket, és néhány ezer foglyot kiszabadított.
Az említett évben Erdel generálisa, Isteinvil gróf betört Eflakba, az Olti folyó bal partján levő tartomány népét engedelmességre szorította. [Azután] az Erdelből, Szebin irányából vezető szűk (hegyi) úton, egészen az Eflak [tartománybeli] Rebenik nevű helyig, a sziklákat és hegyeket áttörette, az utat megtisztíttatta, és egy hatalmas utat építtetett, melyet a császár neve után Karolina útnak nevezett el.
Ezenközben a császár az erdeli előkelőségek iránt jóakaratot mutatott, és Kornis Zsigmond kormányzónak császári belső tanácsosi rangot adományozott.
1718-ban Ingiltere és Nederlanda népe közvetítésével a Magas Porta és a császár között huszonnégy évi időtartamra megkötötték a békét. A velenceiekkel is létrejött a béke.
1719-ben a Magas Porta és a nemcse császár megbízottai az említett évben a békefeltételek megállapodásainak megszilárdítása céljából Pozsorofcsa nevű helyen összejöttek, és [a békeokiratokat] kicserélték. Mielőtt visszatértek volna hazájukba, az említett évben, a Kiral-Jova nevű helyen, mely a császárhoz tartozó Eflak vidékén van, az ország fontos és szükséges ügyeit rendezték el. Az említett helyet a hivatalnokok és bíróságok székhelyévé nevezték ki.
Az említett évben Erdelben, de leginkább Szebinben és Barasóban hatalmas pestisjárvány ütött ki, melynek következtében százezernél több ember lépett a megsemmisülés országútjára.
Az említett esztendőben Agusztosz lengyel király, Szakszópia hercegének a fia, Friderikusz Agusztosz feleségül vette Márija Jozsefát, a régebben elhunyt Jozefus nemcse császár idősebbik leányát.
Ismét az említett évben a nemcse császár serege a spanyol király birtokában levő Szicsilija szigetén néhány várat ostrom alá fogott, melyek kapituláltak, és aztán elfoglalta azokat.
1720-ban a császár felesége, Elionora Magdalena Terezsija nevű császárné szívszélhűdés következtében meghalt.
Ismét az említett évben Szicsilija szigetén a nemcse sereg néhány várat és várost kapituláció után elfoglalt, (és kiragadta) a spanyolok kezéből. A sziget többi lakosságát is a császár alattvalóivá tették.
Az említett évben a madzsarisztáni Eperjes városában tűzvész következtében porrá égett számos épület, az iskola, a harangtorony és a templom is. Ugyancsak Kőszeg városában is.
Erdel főgenerálisa, Istejnvil meghalt.
1721-ben Komes Virmond nemcse főhadvezér Erdelbe érkezett. Megérkezése alkalmával a megszokott fogadási ünnepséget illő módon elvégezték. 1722-ben azonban Erdelben meghalt.
Az említett évben a császár idősebbik leányának, Márija Terezsijának elismerték a madzsar királyságra és Erdel bégségére való utódlási jogát.
Az említett esztendőben Lotharus Jozefus Komes Kenikszik generálist erdeli marsallá, azaz fővezérré nevezték ki. Megérkezése alkalmával az ország ügyeinek vezetői, vagyis a nép előkelői fogadtatási ünnepséget rendeztek.
Az említett évben Bovarija hercege, Karolus Albertus a régebben elhalálozott nemcse császárnak a második lányát, Marija Amáliját vette feleségül.
1723-ban VI. Karolus nemcse császár egész udvara népével és az előkelőségekkel Bécsből Csehországba indult, melynek székhelyén, Pirag városában cseh királlyá koronázták, feleségét, Elizabet Krisztinát pedig cseh királynővé.
1724-ben Kolozsvár városában nagy és heves tűzvész következtében számos épület pusztult el.
1725-ben VI. Karolus nemcse császár és V. Filipus, Iszpanja királya békét kötöttek.
Az említett évben az erdeli marsall, Komes Kenkeszik visszatért Bécsbe, és a béke megkötésére követül Iszpanja királyához küldték.
1726-ban a császár lovassági generálisát és ezredesét, Karolus Báró de Tigát Erdel és a császári Eflak katonai generálisává és gondnokává nevezték ki.
1727-ben az említett Karolus Báró de Tiga generálist a császár belső (udvari] tanácsosi ranggal tüntette ki, és az udvari tanácsosok testületébe léptette elő.
1728-ban Erdel kormányzóját, Kornis Zsigmond grófot is az udvari tanácsosok testületébe való kinevezéssel tüntette ki [a császár]. Ugyancsak udvari tanácsosi rangot kaptak Erdel vezető előkelőségei, Báró Veselírai és Báró Kászoni.
Az említett évben az említett Báró de Tiga, Erdel generálisa meghalt.
1729-ben a püspök nevű erdeli főpapot, Báró Sörkel papot is udvari tanácsosi ranggal tüntették ki.
Az említett évben a katonai tanácsosok tagját, a hadsereg főparancsnokának helyettesét, ezredparancsnokot, Timisvár és Lukszemburg véderőinek generálisát, Kornesz Paulusz Valisz nevű generálist Erdel és a császári Eflak főgenerálisává nevezték ki. Erdelbe való megérkezésekor fogadási szertartást rendeztek.
Ismét az említett esztendőben Erdel legfőbb előkelőségei közül hét személyt rangemeléssel tüntetett ki a császár. Kincstartókul nevezte ki őket, és kincstári biztosi címmel ruházta fel. A nevezettek az említett Valisz főgenerális színe előtt letették az esküt, hogy a császárt őszinte és szilárd húséggel fogják szolgálni. Azután a császár megerősítette őket méltóságukban, és mindegyiküknek egy aranykulcsot adományozott.
1731-ben az említett Valisz generális Erdelből behatolt a császári Eflak tartományba, és egészen Nigeboliig nyomult előre. Bejárta és megszemlélte Eflak egész területét és a Tuna [folyó] partját.
Az említett évben Erdel kormányzója, Kornis Zsigmond Kolozsvárban meghalt.
1732-ben Madzsarisztán palatínusa, Pálfi Miklós gróf Pozsonban meghalt.
Az említett évben a császár vejét, Lorina hercegét magyar királyi helytartó címmel tüntette ki, és néhány tartomány főbírájává [fejedelmévé] nevezte ki.
Ismét az említett évben, mivel Erdel kormányzói méltósága megüresedett, az említett Valisz generálist mindnyájuk fölé miniszternek nevezték ki. 1734-ben Kolozsvárott meghalt Báró Veselíni, aki fővezére és minisztere volt az erdeli ügyeket intéző előkelőségeknek.
Az említett évben gróf Haller János erdeli előkelőséget nevezték ki Erdel kormányzójává.
1735-ben Péró nevű szerb származású kapitány Madzsarisztánban és a Tisza folyó vidékén fellázadt és lázadást szított, de valamilyen úton kézre került, és párthíveivel együtt lekaszabolták.
1736-ban a császár lányát, Marija Tereziját Lorina hercege feleségül vette. A lakodalom napján Bécs városában ünnepségeket rendeztek. A lakodalom és a nász örömére Erdel népe megnyerésének jelei is megmutatkoztak. Haller Jánosnak, Erdel kormányzójának udvari tanácsosi méltóságot, Kornis Istvánnak és Betlen András grófnak szintén udvari tanácsosi címet adományoztak. Erdel legfőbb előkelőségei közül Gjulaji Istvánnak, Gjulaji Lászlónak, Haller Ferencnek és Veselíni Ferenc nevű előkelőségeknek kincstárnoki rangot adományoztak, és egy-egy aranykulcsot adtak nekik.
Ismét az említett évben a nemcse császár és firancsa király, valamint Iszpanja és Szardinja királyai között dúló ellenségeskedést és háborút a barátság és békekötés váltotta fel.
A császár főmegbízottja és hírneves fővezére, Evgenius herceg Bécsben meghalt.
1737 februárjában nyugat és dél közötti irányban üstökös csillag jelent meg [az égen]. Mivel a mi országunktól ez távol esett, nálunk csak esténként [csóvájának] egy kis része.
Ismét az említett esztendőben, augusztus havában, kelet és észak közötti irányban tüzes égi jel tűnt fel. A nyári időszakban szárazság uralkodott, s mivel nem esett eső, gabonatermésben és a kerti veteményekben bekövetkezett károk miatt éhínség ütötte fel a fejét.
Az említett évben is folyt a moszkoviak és a tatárok között az ellenségeskedés, harc és háború, mely az előző évben tört ki. Ebben az évben a moszkovi sereg átkelt az Özi és az Akszu folyókon, és Ak várát vette ostrom alá. Mindkét oldalon tömérdek vért ontottak. Végül is július hó 13-ára rohammal elfoglalták Özi várát.
A méltóságos császár és a moszkoviak között szövetségi szerződés volt megkötve, ennek ellenére a Magas Birodalom és a moszkoviak között a nemcse császár közvetítésére bízott békekötés ebben az esetben mégsem jött Létre. [Sőt] a méltóságos császár a Magas Birodalom irányában ellenséges lépést tett azzal, hogy vejét, Lorina hercegét főhadvezérnek nevezte ki, és elhatározta, hogy az oszmánok ellen háborút indít. Július hó 28-án a Szervíja tartományában levő Nis várát a nemcse sereg ostrom alá vette és elfoglalta, de nemsokára [a várat tőlük az oszmánok] visszavették.
Az említett esztendőben Kaston herceg, aki 6.Italja földjén Florencsija és Toszkánija nevű országokat birtokolta, mivel örökös nélkül halt meg, a nemcse császár és a firancsa király között fennálló békeszerződés szerint az említett ország örökös [tartományként] a császár vejére, Lorina hercegérc szállt.
Az említett évben Erdel és a császári Eflak generálisa, az említett Valisz a vidini hadjáratról hazatérve, amikor Szebin várába visszatért, meghalt. Helyére Lobkovics herceget jelölték ki és nevezték ki Erdel generálisává.
1738-ban a timisvári bánságban fellépő tífusz Erdelben is mindjobban terjedni kezdett. Az említett évben az ország előkefűségei közül sokat és a kálvin vallás főpüspökét a császár elleni lázadás és az oszmánok felé való hajlás vádjával elfogtak és bebörtönöztek.
Az említett évben Erdelben Szebin, Barasó és Háromszék nevű helyeken nagy földrengés pusztított.
Augusztus hónap 15-én az oszmánok elfoglalták Irsova várát.
1739-ben Medgjes városában kérdőre vonták azokat az erdeli előkelőségeket, akiket az előző évben lázadás vádjával elfogtak és bebörtönöztek. Ekkor azonban ártatlanságuk kiderült, szabadon bocsátották őket, és ártatlanságuk tényét mindenkinek tudtára adták.
Az említett év július 22-én a nemcse sereg Gorostra, azaz Hiszardzsik nevű helyen megütközött az oszmán sereggel, de a nemcse sereg visszavonult, és kénytelen volt átkelni a Duna túlsó partjára. Az oszmán sereg azonnal előnyomult, és Belgirádot ostrom alá vette. Ostrom alatt és a harcok közben folytak a béketárgyalások, s augusztus havának utolsó napján néhány feltétellel és kikötéssel a békeegyezményt eredményesen megkötötték.
Az említett békeegyezmény feltételei szerint Szervíja tartományát és a császári Eflakot visszaadták a Magas Birodalomnak, de Belgirád várát lerombolták.
Ismét az elmúlt évben, mivel megkötötték a békét, [a Porta] kiadta a magas parancsot a háborúskodás megszüntetésére. [Ennek ellenére] egy csapat moszkovi és kazak katona elvált a moszkoviak táborától, átkelt a hegyeken, és behatolt Erdelbe. Keresztülvonult Csík és Háromszék vidékén, s Lehehország irányában eltávozott.
1740-ben Erdelben éhínség és drágaság következtében az élelmiszerek, gabona, [különféle] áruk és használati cikkek ára túlságosan megdrágult. Mindennemű élelmiszer, italok és ruházati cikkek hamis és túlzottan felvert áron cseréltek gazdát.
Az említett év szeptemberében a Magas Birodalom nagykövetet küldött a császárhoz. Megérkezésekor óriási pompával és fényűzéssel fogadták. [Maga] a császár is nagy pompával fogadta. A fogadási és megtisztelő szertartás kellő módon volt megrendezve. A méltóságos császárnál történt fogadás alkalmával [a nagykövet] átadta a császárnak a padisah levelét és a drága fejedelmi ajándékokat. A császárnak átadott ajándékok között volt két párját ritkító, arannyal és gyöngyökkel teljes tökéletességgel feldíszített paripa, felbecsülhetetlen értékű keleti ruhafélék és eszközök, melyeknek ára hatvanezer gurust tett ki.

MADZSARORSZÁG VISZONYAI
Régente Pannonijának, de most Hangárijának, Üngürüsznek vagy Madzsarisztánnak hívják. Az ország [területe] nagy, és a keresztény [naszárí] uralkodók és nemzetek sorában mint királyság szerepel. A jelen korszakban „vármegje" és „vidék" néven kilenc tartományra oszlik. Ezekben a várakon és palankákon kívül összesen száznégy város van, melyek részben várfallal vannak körülvéve, részben várfal nélküliek. Az ország fővárasa régóta a Pozson nevű város. Bizonyos korszakokban Budun és Komaran is fővárosok voltak.

A HATALOM KÉPVISELŐI
Az említett országban a legfőbb hatalom képviselője keresztény szokás szerint egy személy: a király. A második szintén egy személy: a palatínus, ami annyit jelent, hogy államminiszter, vezír és az [állam]ügyek intézője. Királyaikat régi idők óta saját maguk fajtájából közös akarattal, önként választották. Néha, fontos okoknál fogva, ha a helyzet és az idő megkívánta, önként és közös megegyezéssel idegen [származású] királyt is választottak. De ezek korlátozták szabadságukat, és saját birtokaikon és jövedelmükön kívül mással nem törődtek. Az ország ügyeit elhanyagolták, a közügyek intézését az országnagyok gyűlésének - aminek szenátus a neve - közvetítésével intézték. A törvények betartásának ügyét az államminiszteri rangban levő palatínusra bízták.
Egy időben a nemcse császárok keríették kezükbe a hatalmat, és erőszakkal madzsar királlyá választották és koronáztatták meg magukat. A várakba és erődökbe saját katonaságukat ültették várőrségül. Az államügyek intézését is maguk vették kézbe. A törvények betartását is maguk szabták meg, s ezért a palatínust eltávolították, és helyébe egy generálist neveztek ki, akinek kíséretül egy csapat nemcse katonát rendeltek. Aki a császár parancsának nem engedelmeskedett, ezzel a generálissal elfogatták és megbüntették. Sok erőszakosságot követtek el. A katonaság fenntartásának, összes költségeinek és szükségleteinek fedezésével a tartomány népét terhelték meg. Ámbár az országnagyok tanácsának testülete megmaradt úgy, ahogy volt, és mostanáig érvényben van az a szabály, hogy az ország ügyeinek intézését az ő határozatuk szerint kell végrehajtani, de a „győztes parancsol" szólásmondás alapján legtöbbször az történik, amit a császár akar, mert a császárral szembeszállni úgysem képesek. Az országgyűlés tagjai az ország különböző részein a birtokukban levő falvakban vagy városokban laknak. Szükség esetén a császár parancsleveleket küld nekik, hogy egy határozott napon mindnyájan gyűljenek össze Pozsonban. Az említett városban néhány napon keresztül gyűléseznek, hogy vitás ügyekben döntést hozzanak és az országos ügyeket elintézzék.
Mivel az említett város a császár székhelyétől, Bécs városától [csak] nyolcórai távolságra van, a császár is néha eljön az országgyűlési tanácskozósokra, néha azonban a tanácskozás Bécs városában történik.

AZ ORSZÁG FELOSZTÁSA
Madzsarisztán most, a régi felosztás szerint, kilenc tartományra oszlik, melynek „vármegje" a neve.
Iszklavonja országa a madzsar királynak egy tartományát képezi. Az ország székhelye Zagrab városa. A népe az iszklavun [népek] csoportjába tartozik, és a madzsarokkal össze vannak keveredve. Ennek az országnak legnagyobb része a Boszna [tartománnyal] határos.
Krovacsija országa, vagyis Horvátország. Ez is egy tartományát képezi a madzsar királyságnak. Bánságnak nevezik, [mert] legfőbb ura a harvát bán, akit a császár nevez ki életfogytiglan [erre a méltóságra] vagy a madzsar, vagy a harvát nemzetiségből. Az ország székhelye a Sziheb nevű város. Ez [a tartomány] is a Boszna [tartománnyal] határos.
Szervíja országa, vagyis a szerb tartomány. A régi időkben királyság volt. Legnagyobb része az iszlám hódításon belül van. Fennmaradó részét mint tartományt Madzsarisztánhoz sorolják, és a nemcsék fennhatósága alatt áll. Ennek a tartománynak a régi székvárosa Szemendre volt, később Belgirádot tették meg [fővárossá]. Az említett ország az eredeti felosztás szerint tartományokra oszlott, a későbbi felosztás szerint csak néhány szandzsak jellegű területre oszlik. Minden ilyen területnek az élén helybeli származású alajbégféle kapitány, báró, komtesz vagy gróf című tisztek vagy bírák állnak. Mindegyikük földesúri jogon sok jobbággyal és földbirtokkal rendelkezik. Sokuknak ámbár földbirtokuk és jobbágyaik vannak, tényleges hatalommal mégsem rendelkeznek. Azok, akik szandzsakjukban bírói [hákim] hatalommal vannak felruházva, szandzsakjuk egy meghatározott városában havonta legalább egyszer tanácsülést tartanak, és a szandzsák népének ügyeit intézik. A szandzsák tanácsülésének tagjai is [csak] kinevezett egyének [lehetnek]. A szandzsak bégjei ennek a tanácsülésnek az elnökei.

A VÁROSOK HELYZETE
Mindegyik városban van egy, a mi bíróságunkhoz hasonló testület, mely a peres és vitás ügyeket intézi. A bíróság tagjait a város elékelőségei közül választják és jelölik ki. [Ez a testület] hetenként egyszer ülésezik, a vitás és peres ügyekben döntést hoz. .A szükségesnek mutatkozó ügyeket közösen intézik.

A LAKOSSÁG HELYZETE
Madzsarisztán népe két részre oszlik. Az egyik rész a nemcsek [nobilisz], akik szabadságot élveznek. Ez a rész azonban két csoportból áll. Az egyik csoportnak birtokában falvak és jobbágyok vannak. A fentebb említett bégek, bárók és komteszek tartoznak ebbe a csoportba. A másik csoportnak nincsenek sem falvai, sem jobbágyai, hanem egy-egy földbirtokkal rendelkeznek. Ezek is nemcsek, és szükség esetén hadba kell vonulniuk.
A nép másik része a közönséges jobbágyok. A jobbágyok is többféle nemzetiséghez tartoznak: madzsar, szász, orosz, madzsar-eflak, tót, szerb, harvát, iszklavun. Közülük sok katona került ki.

ERDELORSZÁG
Madzsarisztánnal egybetartozik, és lakossága is nagyon hasonló a madzsar néphez. Sokan eredeti madzsarisztáni madzsar népnek tekintik. Erdel értékes népfajtával sűrűn lakott, virágzó, művelt és független ország. Mivel körös-körül hegyekkel van körülvéve, ezért körülbástyázott épületnek is mondják. Az említett országot hercegségnek, vagyis bégségnek, vagy vajdaságnak nevezik. Egy tartománynyi nagyságú terület ez. Fallal körülvett hét nagyvárosán kívül sok vára, nyílt városa, számos falva és palankája van. Az összes lakosság székvárosa az Erdel Belgirád nevű város és vár. Szebia és Barasó is nevezetes városok. Jelenleg az ország hercege, azaz bégje maga a nemcse császár.
Kormányzás: A császár egy generálist nevezett ki császári helytartónak. Az [ország] kormányzását erre bízta, de a helybeliek [erdeliek] közül egy választott fejedelme van, aki az ország ügyeinek intézője gubernátor titulussal, ami annyit jelent, mint vezír.
A peres, vitás és hasonló ügyeket egy szenátus, vagyis díván intézi, mely 15-20 tagból áll, akiket az ország előkelőségei közül és a tekintélyesebb földbirtokosok közül választanak. A császár helytartója a díván elnöke. Fontos ügyekben a döntés a gubernátort illeti. A díván [országgyülés] tagjai az ország különböző részein, saját birtokaikon laknak. Néha Szebinben, vagy a helytartó kívánsága szerint más helyen, összejönnek, néhány napig ott tartózkodnak, üléseznek és az ügyeket intézik. A császár rendelkezéseit a járásoknak tudtára adják.
Az egész ország a szandzsákokhoz és járásokhoz hasonló kerületekre oszlik. Minden szandzsáknak a helybeliek közül a mi alajbégünkhöz hasonló főbírája van. Ezek a szandzsák egy meghatározott helyén hetente vagy havonta egyszer üléseznek, és a szandzsák közügyeit, peres és vitás ügyeit intézik.
Az egyes kerületekben a helyőrség kisebb-nagyobb nemcse csapatokból áll. A közügyek intézése és régi szabadságjogaik gyakorlása a nemcse megszállás következtében azonban [a nemcsék] hatalmában van.

A VALLÁSI HELYZET
Madzsarisztán és Erdel népe vallás és felekezetek tekintetében tarka képet mutat. Egy részük a katolik valláshoz tartozik. Nagy részük luterán és kálvin felekezet híve. Vannak szombatosok [szabbatiler], azaz akik az ariánus [árjáni] és zsidó valláshoz hasonló felekezet [hívei], és görög [Rúm ájini] vallás követői is.

A NYELV1 ÁLLAPOT
Madzsarisztánban és Erdelben teljesen hasonló nyelven, a madzsar nyelven beszélnek. A nemesek [kisizádej és a művelt írni-olvasni tudó emberek igyekeznek elsajátítani a latin nyelvet. Harvát, szirb, szász, eflak, orosz és az utóbbi időben nemcse nyelven is beszélnek.
A többi állapotuk részletesen meg vannak írva.

UTÓSZÓ ÉS JEGYZETEK
az 140. évi Névtelen szerző
Magyar történetéhez
MAGYAR TÖRTÉNET 
Madzsar Tárihi

** Az isztambuli Núruoszmánije Könyvtár 3386/5. sz. kéziratának 63-101. lapjain egy eddig ismeretlen magyar történelmi tárgyú mű szerepel, melynek sem címe, sem szerzője nincs feltüntetve. A kéziratra Prof. Orhonlu Cengiz bukkant rá, és 1975-ben rövid ismertetést közölt róla a Türk-Macar kültür münasebetleri (Istanbul, 1976) c. könyv 160-169. oldalain.
A kézirat bevezető soraiban az ismeretlen szerző előadja, hogy ez a mű rövid összefoglalása az üngürüsz, vagyis a madzsar nép történetének attól az időtől kezdve, amióta elhagyta a Nagy Ázsiai Pusztát (Dest Iklimi, Dest-i Kebír), és beköltözött mai hazájába, Madzsarisztánba és Erdelbe. A honfoglalás két hullámban történt, az első 371ben, a második 744-ben kezdődött. Ezután a mű felsorolja a történelmi eseményeket, mégpedig a XV I. századig nagyon röviden, aztán valamivel részletesebben, egészen 1740-ig.
A szerzőre a műben semmiféle konkrét megjegyzés nincs. Kilétére csupán egyes adatokból, illetőleg azok formájából következtethetünk. Az a körülmény, hogy a magyar személy- és helynevek csaknem kivétel nélkül helyes magyar kiejtés szerint vannak írva, a német nevek viszont sokszor erősen el vannak torzítva, a szerző magyar voltának bizonyítéka. Az viszont, hogy az erdélyi eseményekkel bővebben és részletesebben foglalkozik, mint a magyarországiakkal, erdélyi származását bizonyítja. A latinos formában írt nevek pedig arról tanúskodnak, hogy a szerző latin forrásokat is használt, tehát magasabb műveltségű egyén lehetett. 
A kálvin és luterán vallásokra való többszöri utalás, a protestánsok üldözésének, a protestáns templomok elkobzásának, illetőleg visszaadásának (34. o.) megemlítése arra vallanak, hogy a szerző erdélyi magyar protestáns volt, akiből aztán hithű jámbor muszlim és lelkes oszmán-török lett. Erre több megjegyzés is rámutat. Sejárius pappal kapcsolatban, aki feltalálta a pusztító puskák és ágyúk készítését (15. o.), el nem mulasztja a megjegyzést, hogy - „Allah átka szálljon rája!" Géza fejedelem és Szent István két gonosz (bedjanaz) király volt (9. o.), mert a tudatlanságban (=pogányságban) élő madzsarokat a názáreti vallásra kényszerítették. És attól kezdve a mostani időkig a „hitetlenség zsarnoksága és a kereszténység nyomorúsága alatt állnak" (10. o.). Az oszmánok állama viszont virágzó (ábádi-i osmániyán) állam volt (42. o.), melynek fennhatósága alól a XVII. század folyamán „kiszakították" a délvidéki várakat.
A szerző kilétét kutatva figyelembe kell vennünk, hogy a XVII. század végén és a XVIII. század elején nagyszámú magyar emigráns élt Törökországban (Thököly-emigráció, Rákóczi-emigráció). Amikor Thököly Imre Erdélyből 1690-ben visszavonult, „sokan mentek el vele együtt" (45. o.). Ezek többnyire protestánsok voltak, és a vallásüldözés elől menekültek Törökországba. Több művelt ember lehetett köztük, s közülük kerülhetett ki a kézirat szerzője.
Több történész Ibrahim Müteferrikára, a török könyvnyomtatás és első török nyomda megalapítójára gondolt. Ibrahim Müteferrika (1674-1745) tizennyolc éves korában mint hadifogoly került Törökországba. Kolozsvárott született, ahol protestáns teológiai tanulmányokat folytatott. Rabságba esése után felvette az iszlámot, és tehetsége révén csakhamar felkeltette Dámád Ibrahim pasa nagyvezír figyelmét, aki megbízta ót az első török (arab betűs) nyomda megalapításával. Több könyvet írt, és nagyra becsült tudós személyiség hírében állott. Egy ideig II. Rákóczi Ferenc tolmácsa is volt. (Életrajzát Prof. Halasi Kun Tibor frta meg az Islám Ansiklopedisi V~2. kötetének 896-900. oldalain.) Ibrahim Müteferrika szerzőségét azonban már Orhonlu Cengiz is kétségbe vonta. Szerzőségének ellentmond több tévedés és helytelen adat, ami ebben a műben előfordul, s melyeket Ibrahim Müteferrika nem követhetett volna el. Ugyanezt bizonyítják a II. Rákóczi Ferenccel kapcsolatos hiányos és pontatlan adatok.
Felmerült az a gondolat is, hogy a Madzsar Tárihi c. mű egy magyarul vagy latinul írt történelmi munkának a fordítása. Erre azonban a műben semmiféle támpontot sem lehet találni. Maga a szerző „a madzsar nép történelmi könyveire" hivatkozik (1. o.), melyekből anyagát merítette. Ezeket közelebbről nem jelöli meg, de valószínűleg latin nyelvű források is lehettek köztük, mert a személynevek egy részét latinos formában írta Karolus, Ladiszlaus, Rudolfus, Friderikus stb.
A történelmi eseményanyag és név néhány téves, hiányos vagy helybeli adat kivételével mind ismert a magyar történelemből. Szembeötlő, hogy sem a hunokat, sem az avarokat nem említi meg, csak madzsar népről (kavm-i madzsar) vagy madzsar fajtáról (taife-i madzsar), de legtöbbször üngürüszökről szól, akik tatár eredetűek, a tatár népfajhoz tartoznak. A „tatár" névvel az oszmán irodalomban a törökökkel (türk) közeli rokon népeket, az ún. türk (török-tatár) nyelvcsalád kipcsak ágához tartozó népeket, kunokat, besenyőket, az Aranyhorda népét, kazáni tatárokat stb. jelölték. A nyelvcsalád többi tagját, üzbégeket, türkméneket azerbajdzsánokat stb. türk néven ismerték. A türk (török) elnevezés egyszer sem fordul elő a műben. Ehelyett kivétel nélkül oszmánoknak vagy iszlám népének nevezi az oszmán birodalom törökjeit, akiket a szakirodalomban „anatóliai török", történelmi vonatkozásban pedig oszmán-török néven ismerünk. A magyarokat a törökök közeli rokon népnek tartják. Az a meghatározás, hogy a madzsar nép a tatár fajhoz tartozik, csak annyit jelent, hogy Árpád honfoglalói leginkább a kunokhoz és kipcsakokhoz hasonló nép voltak.
Figyelemre méltók az ismeretlen szerzőnek az erdélyi szász néppel kapcsolatos adatai, akikről nagy szimpátiával nyilatkozik. Szerinte a szászok már Attila előtt (!) Erdélyben laktak (3. o.), és egy részük elhagyta ugyan a madzsarok (hunok) hódítása miatt az országot, de másik részük Erdélyben maradt, és különféle feltételek mellett meghódolt. „Az erdélyi városok és várak legnagyobbrészt ennek a néptörzsnek az építményei." (3. o.)
Teljesen zavaros azonban, amit a „tót" népről ír (6-7, o.). Ez a nép a madzsarokkal (Attilával) jött be a Nagy Sztyeppről (Dest-i Kebír) Madzsarisztánba, mint a madzsarok szövetségese. De egy idő múlva a nemcse császár a madzsarok (hunok) nemcseországi pusztításai miatt háborút indított ellenük, és nagy részüket elpusztította. (Nagy Károly hadjárata az avarok ellen.)
A „madzsarok" honfoglalásának, valamint a királyok korának évszámai között sok a téves és helytelen adat. A szerző szerint a madzsarok (hunok) a 371. évben kerekedtek fel először a Nagy Sztyeppről, azaz 587 évvel a mohamedán évszámítás kezdete (hidzsra) előtt, mely, mint ismeretes, 622. július 16. napjával kezdődik. Ez azonban csak 251 napév (kb. 260 holdév) a hidzsra előtt, nem pedig 587!
A második honfoglalás kezdetét a 744. évre teszi (7. o.), ami szerinte egyenlő a hidzsra 157. évével. (Ez azonban csak a 127. év I)
Az Attiláról és Árpád vezérről szóló adatok is tévesek. Attilát nem 401-ben választották meg, hanem 433-ban, nem 444-ben halt meg, hanem 453-ban, és nem 124 éves korában, hanem 52 éves korában (3. és 5. o.). Árpád nem 744-ben foglalta el a Kárpát-medencét, hanem 896-ban, és nem 803-ban halt meg, hanem 907-ben.
Az Árpád-házi királyok sorából (11. o.) hiányzik I. András és I. Géza. Az említett III. Géza valójában II. Géza volt, Szent László nem 1071-ben, hanem 1077-ben lépett a trónra.
De nemcsak az évszámok, hanem gyakran a királyok neve is téves : IV. István (13. o.) valójában V. István volt, III. László (14. o.) IV. László, az 1440-ben trónra lépő IV. László pedig I. Ulászló (Jagelló) volt.
További téves adatok: II. Lajos (21. o.) nem VI. László fia volt, hanem II. Ulászlóé; Zapoljaji (Zápolya) Jánost (22, o.) nem az elhunyt Matjás (Mátyás) helyére választották meg királynak, hanem II. Lajos helyére; I. Liopoldus (Lipót) császár felesége nem Szabijja (Izabella) volt, hanem a spanyol Margit Terézia (38. o.); Forgács Simon és Heister császári generális között 1704-ben nem a Szemere nevű helyen került csatára a sor, hanem a Győr megyei Koroncónál, és Forgács generális nem esett el a csatában, hanem 1730-ban halt meg (47. o.).
Néhány elírás is zavarólag hat: Kassát nem 1290-ben, hanem 1230-ban alapították. A 25. oldalon 1598 helyett 1508, a 20. oldalon 1459 helyett t 1159 van tévesen feljegyezve.
Az országos eseményeknél is nagyobb figyelmet szentel az ismeretlen szerző az erdélyieknek. Ezek közül a legtöbb az erdélyi városokra, természeti csapásokra vagy tüneményekre vonatkozik.
Kolozsvárt háromszor is tűzvész pusztította el. Az 1655-i oly nagy volt, hogy 1800 ház esett áldozatául, az 1697-i hatalmas tűzvész alkalmával a város nagy része és iskolája is (dár-üt-taclim), azaz a protestáns kollégium is porrá égett. A harmadik tűzvész 1724-ben volt. Kolozsvárnak más nevezetességeit is megemlíti: 1178-ban alapították, itt született Mátyás király 1443-ban (!), 1724-ben a belső várat újjáépítették, itt halt meg Erdély kormányzója, Kornis Zsigmond 1731-ben stb.
Brassót 1203-baa alapították (12. o.), 1421-ben II. Murad szultán kirabolta (16. o.), 1681-ben hatalmas földrengés pusztította el (41. o.), 1689-ben nagy tűzvész áldozata lett (44. o.), 17185-ban nagy pestisjárvány volt (56. o.), 1738-ban ismét földrengés pusztított (64. o.).
Szebent 1160-ban a szászok alapították ( 12. o.), 1603-ban Székely Mózes a várat bevette (27. o.), 1702-ben a várat megerősítették (47. o.), 1708-ban itt halt meg Erdély kormányzója, Bánffi György (49. o.), 1713-ban országgyűlés színhelye volt (56. o.), 1718-ban pestisjárvány pusztított (56. o.) stb.
Erdélyben és Magyarországban kétszer is pusztított és nagy károkat okozott a szarvasmarhavész (1678-ban és 1709-ben). 1738-ban Temesvárott pusztított a pestis, mely átterjedt Erdélybe is. 1740-ben nagy szárazság tette tönkre a termést, s emiatt éhínség keletkezett (66. o.).
1680. december havában hatalmas üstökös jelent meg az égen (40-41. o.), 1737 februárjában pedig tüzes üstökös csillag (62. o.).
A világeseményekből is találunk a műben néhányat: 1380-ban a már említett Sejárius (Sajar Bus?) feltalálta a pusztító puskák és ágyúk készítését (15. o.), 1452-ben az alamanországi Mogutcsija (németországi Mainz) városban feltalálták a könyvnyomtatást (18. o.), és 1492-ben Kolumbusz felfedezte az Újvilágot (21. o.).
A műhöz egy függelék is van csatolva, melyben a szerző általános tudnivalókat közöl Mádzsarisztánról (67-76. o.), mint pl. az ország elnevezése, adminisztratív felosztása, városok és tartományok száma, a lakosság helyzete, vallási és nemzetiségi helyzet stb.
Röviden meg kell még emlékeznem a személy- Es helynevek írásáróI és kiejtéséről. Minden nevet magyar betűkkel, fonetikusan írtam át. A török nyelvben meghonosodott neveket a szerző abban a formában használja, ahogy a török nyelvben kialakultak: Avrupa-Európa, Aszja-Azsia, Iszpanja.Spanyolország, Belgirád-Belgrád, Venedik-Velence, Lehország-Lengyelország stb.
A magyar eredetű neveket a szerző magyaros alakban, fonetikusan írta át : Erdel, Kolozsvár, Pozson, Szeged, Siklós, Árpád, Szent István, Szent László, Szabolcs stb.
A magyar é, c, gy, ny, ty hangokat, melyek a török nyelvben hiányzanak, í (ej), cs, nj betűkkel, a gy és ty hangot kef betlivel írta át a szerző. E két utóbbi jól kifejezhető gj, ill. tj betűkkel, pl. Gjőr, Gjarmat, Gjula, Matjás, Lejl (Lél), Bejla (Béla, de néha csak Bela alakban írja), Hunjadi, Gejza stb.
A császárok, királyok, királynők neveit latinos formában írja: Karolus, Liopoldus, Friderikus, Marija Kalavudija (Claudia) stb.
A szerző a számára ismeretlen neveket gyakran erősen eltorzítja, pl. Csicslija (Cillei), Csicsí (Zichy), Gécsi (Ghyczy), Istejnvil (Steinwille), Szajavodja (Szavója), Karispamid (Kriechbaum),
A Madzsar Tárihi több téves és hiányos adata ellenére nagyon érdekes és figyelemre méltó mű, mert híven tükrözi, hogyan látták Magyarországot, a magyar történelmet mohamedán szemmel a XVIII. század első felében. 
Blaskovics József