Üzenet

Mindazoknak, akik a szomorúság árnyát hordják a szívükben. Görnyedve járnak és a Nap fénye nem érinti az arcukat. Kiknek az egyenlő esélyű demokrácia lehetőségekkel teli világában nem maradt egy sem, amit kipróbálhatnának még. Mert túl „gyengék”, vagy túlságosan is „emberek” ahhoz, hogy más fejére hágva érvényesítsék az akaratukat, teremtsék meg saját egzisztenciájukat a mindent a győzelemért elve alapján. Nekik, akik a kétségbeesés sötét kútmélyeiben csak álmukban jutnak egy-két meleg emberi szóhoz. Akik szegényes vackaikon heverve betapasztott füllel és szorosra zárt szemmel próbálnak elmerülni saját világuk enyhülést sóvárgó mélységeibe, míg fejük fölött tombolva és semmivel sem törődve zúg a csillogó mázzal bekent, úgymond nagybetűs Élet.
Üzenem, hogy van élet a halál után. S a szenvedés legmélyebb poklából nyílik ajtó az élet végtelen távlatai felé. Akkor, amikor minden kapu bezárul, minden emberi lehetőség elmerül a semmibe. Amikor már egy fénysugár sem világítja be az eget.
Vándor, ki idáig eljutottál, tudd meg, hogy a legnagyobb gazdagság tárházának bejáratánál állsz, mely csak akkor nyílik ki, ha már mindent elvesztettél. Mikor nem maradt semmid, amit elvehetnének tőled. Semmid, amit még félteni lehetne. Ne habozz! Indulj el és lépj be. Ne félj! Bent várnak már rád. Amit kerestél, megtalátad.
                                          Itt van!
És mindazoknak, kiknek maradtak még dédelgetett terveik és féltve őrzött reményeik. Akiket csábít még a hegycsúcsok magassága, és szédít a völgyek sötét mélysége.
Üzenem, hogy ez a legcsodálatosabb játék ami előttük áll. Játszák hát vídáman, és ne bánják ha néha elbuknak benne. Ez is a játszma része.
Vándor, ez a Játék, ez az Élet. Játszd hát, de ne azonosulj egészen vele. Játszd, de ne a bábú szerepét. Te sokkal több vagy ennél. Te vagy a formában a lényeg. Az álomban a valóság. A hitben az Igaz.
Menj hát, és hódítsd meg reményeid fényes hegycsúcsát. De tudd meg, az igazság az árnyékban pont úgy otthon van, mint a fényben. Ne félj hát, nem fogsz elveszni benne sohasem. A megoldás mindig megtalál. 
                                     Itt van!

De te, ki magad akarsz építeni saját hegyet magadnak, vasból és kőből, más hegyek kövéből, és más földjének vasából, és más karjának munkájából akarsz örökké tartó emlékművet állítani a múlandó anyag dicsőségének, tudd meg: műved hiábavaló, értelem nélküli és értéktelen. Vasad megrozsdásodik, köveid leomlanak, és nem lesz ember, ki karját nyújtaná, hogy felsegítsen. Mert a győzelem mámora elmúlik egyszer. A veszteseket pedig a győztesek mindig eltapossák. Hiszen tudod! ....
Győzzél hát! Hódíts meg mindent! Akard az egész világot a markodba fogni! De vigyázz! Elég egy rossz mozdulat, egy csöppnyi elbizonytalanodás, és kártyavárad mázsás kövei a fejedre omlanak. És mit fogsz tenni akkor, ha már nem dicsőít senki? Ha elveszted mindazt, amit féltékeny gőggel őriztél magadnek? Ki leszel akkor, ha már Senki sem vagy?
Állj meg, amíg még megállhatsz, és gondolkozz el ezen. Hidd el, megoldás csak egy van: Ne magadnak építs! Ne magadnak hódíts! Ne magadnak akarj! És megkapsz mindent.
De addíg, amíg a kőben csupán anyagot látsz és nem értelmet; az emberben csak lehetőséget céljaid elérésére és nem társat; az életben csak saját vágyaid kergetését és nem a legszentebb alkotást, amit Isten csak létrehozhatott; addíg nem vagy Senki, Semmi, és Sehol sem létezel! Egyszer rájössz erre. Magadtól vagy kényszerből. Akárhogy. Az igazság rádtalál!
                                         Itt van!